УХВАЛА

13 лютого 2020 року 
Київ
справа №200/10108/19-а
адміністративне провадження №К/9901/3518/20

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача – Мартинюк Н.М.,
суддів – Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М.,

перевірив касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №200/10108/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

І. Суть справи

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України, в якому просив: 

- визнати протиправною бездіяльність щодо невиплати підйомної допомоги і грошової компенсації за невикористану додаткову відпустку; 

- зобов`язати нарахувати і сплатити підйомну допомогу, що дорівнює грошовому забезпеченню позивача у серпні 2016 року; 

- зобов`язати нарахувати і сплатити грошову компенсацію за невикористану додаткову відпустку за період його служби з 15 серпня 2016 року до 15 листопада 2017 року; 

- стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 16 листопада 2017 року до дня ухвалення судом рішення в цій справі.

Донецький окружний адміністративний суд своїм рішенням від 6 червня 2019 року позов задовольнив частково, а саме:

- визнав протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо невиплати ОСОБА_1 підйомної допомоги;

- зобов`язав Військову частину НОМЕР_1 Міністерства оборони України нарахувати і сплатити ОСОБА_1 підйомну допомогу в розмірі місячного грошового забезпечення;

- стягнув з Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України на користь ОСОБА_1 суму середнього грошового забезпечення за час затримки розрахунку в розмірі 1000 грн з відрахуванням обов`язкових платежів.

В іншій частині позовних вимог відмовив.

Це рішення Перший апеляційний адміністративний суд своєю постановою від 17 грудня 2019 року залишив без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог та ухвалити в цій частині нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Також просить поновити строк на касаційне оскарження.

Стосовно заяви про поновлення строку на касаційне оскарження, то Верховний Суд вважає за потрібне її задовольнити з наступних підстав.

Згідно статті 329 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – “КАС України” у редакції, чинній до 8 лютого 2020 року) касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Строк на подання касаційної скарги також може бути поновлений у разі його пропуску з інших поважних причин, крім випадків, визначених частиною п`ятою статті 333 цього Кодексу.

Постанова Першого апеляційного адміністративного суду була ухвалена 17 грудня 2019 року (повний текст складено 19 грудня 2019 року). Однак, скаржник подав касаційну скаргу 31 січня 2020 року, тобто з пропуском строку на касаційне оскарження.

У касаційній скарзі вказує, що повний текст постанови суду апеляційної інстанції отримав поштовим зв`язком 4 січня 2020 року, на підтвердження чого додає копію конверта.

Отже, оскільки скаржник подав касаційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії оскаржуваної постанови, то Верховний Суд визнає поважними наведені скаржником причини пропуску строку на касаційне оскарження.

Ознайомившись із доводами касаційної скарги Верховний Суд дійшов висновку про необхідність відмовити у відкритті касаційного провадження.

ІІ. Мотиви Верховного Суду

Пункт 20 статті 4 КАС України передбачає таке поняття як адміністративна справа незначної складності – це справа, у якій характер спірних правовідносин, предмет доказування та склад учасників тощо не вимагають проведення підготовчого провадження та (або) судового засідання для повного та всебічного встановлення її обставин.

Зокрема, до справ незначної складності належать справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України “Про запобігання корупції” займають відповідальне та особливо відповідальне становище (пункт 17 статті 4, пункт 1 частини 6 статті 12 вказаного Кодексу). До публічної служби належить діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.

ОСОБА_1 обіймав посаду начальника складу речової служби забезпечення групи матеріального забезпечення. Предметом спору у цій справі є відносини щодо проходження і звільнення з військової служби. Важливо, що позивач не займав відповідального та особливо відповідального становища. 

Примітка до статті 50 Закону України “Про запобігання корупції” визначає перелік службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. Відповідно до Указу Президента України “Про переліки посад військовослужбовців і працівників правоохоронних органів, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу, та граничних військових і спеціальних звань за цими посадами” від 21 березня 2002 року посада позивача – начальника складу речової служби забезпечення групи матеріального забезпечення – не відноситься до посад, що підлягають заміщенню особами вищого офіцерського (начальницького) складу.

Відповідно до частини п`ятої статті 328 КАС України не підлягають касаційному оскарженню, зокрема, судові рішення у справах незначної складності, крім випадків, якщо:

а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;

б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;

в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;

г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.

Будь-яких доводів щодо існування визначених цієї статтею випадків, за яких можливо здійснити касаційний перегляд справи незначної складності, позивач у касаційній скарзі не наводить.

Водночас Суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.

Аналіз ухвалених у цій справі судових рішень за встановлених обставин справи і доводів касаційної скарги не дає підстав для висновку про те, що рішення суду касаційної інстанції за наслідком розгляду касаційної скарги матиме значення для формування єдиної правозастосовної практики в такій категорії адміністративних справ. 

Посилання скаржника на правовий висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 травня 2019 року у зразковій справі №620/4818/18 Суд відхиляє, оскільки підстави спору у цій справі не є подібними з тими, які визначені як складові ознак типових справ у вказаній зразковій справі.

Крім того, колегія суддів відхиляє доводи скаржника про те, що ця справа не є справою незначної складності, оскільки у ній проводилось підготовче засідання, з огляду на таке.

Як вже зазначено, справа №200/10108/19-а є справою незначної складності, оскільки посада, яку займав позивач, не належить до переліку посад службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище. 

Частиною першою статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності. Підготовче засідання при розгляді справи за правилами спрощеного позовного провадження не проводиться (частина третя статті 262 КАС України). 

Положеннями частини четвертої статті 257 КАС України закріплено перелік справ, які не можуть розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження, проте ця справа до вказаного переліку не віднесена. 

Так, справа №200/10108/19-а була розглянута у загальному позовному провадженні з проведенням підготовчого засідання, однак це не означає, що вона не відноситься до справ незначної складності. Вибір форми провадження є правом суду, яке він реалізує згідно вимог КАС України. Тобто суд може розглянути справу незначної складності не лише у порядку спрощеного позовного провадження, а й у порядку загального позовного провадження, що не змінює визначеної процесуальним законом належності такої справи до категорії справ незначної складності. 

Отже, ОСОБА_1 не продемонстрував наявності обставин, які за положеннями КАС України могли б вимагати касаційного розгляду справи. Застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію.

Верховний суд зазначає, що правила, запроваджені законодавцем щодо обмеження права на касаційне оскарження, відповідають Конституції України, згідно зі статтею 129 якої основними засадами судочинства є, серед інших, забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційне оскарження судового рішення.

Наведене повністю узгоджується з правовими позиціями, сформованими Європейським судом з прав людини, згідно з якими умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви (ухвала Європейського суду з прав людини від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі “Азюковська проти України”). Тому відмова Верховного Суду у розгляді касаційної скарги ОСОБА_1 у цій справі на підставі критерію малозначності справи не становить порушення права відповідача на доступ до суду за пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 333 КАС України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню. За таких умов і обставин справи підстави для відкриття касаційного провадження відсутні.

Керуючись статтями 4, 12, 248, 328, 333 КАС України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Визнати поважними причини пропуску ОСОБА_1 строку на касаційне оскарження рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року і постанови Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №200/10108/19-а і поновити його.

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 9 жовтня 2019 року і постанову Першого апеляційного адміністративного суду від 17 грудня 2019 року у справі №200/10108/19-а за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

Копію цієї ухвали разом із касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала. Копію касаційної скарги залишити в суді касаційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і не може бути оскаржена.

……………………………

……………………………

……………………………
Н.М.          Мартинюк
А.В.          Жук
Ж.М.          Мельник-Томенко,
Судді          Верховного Суду