КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
 
1[1]

Справа №  33/824/2188/2019  
Категорія: ч.1 ст. 130 КУпАП      
    
П О С Т А Н О В А
Іменем   України
 
19 вересня 2019 року                                                                                       м. Київ
 
Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Київського апеляційного суду Новов С.О., за участю особи притягнутої до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , розглянувши справу про адміністративне правопорушення  за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року,
 
в с т а н о в и в :
 
Відповідно до постанови судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року
ОСОБА_1 , який народився               ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого за адресою:                     АДРЕСА_1 , 
визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, з накладенням на нього адміністративного стягнення у виді накладення штрафу в дохід держави у розмірі                                600 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить                           10200 (десять тисяч двісті) грн. 00 коп. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
            Цією ж постановою суддя стягнув з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 (триста вісімдесят чотири) гривні 20 копійок.
Як встановлено постановою судді, 18 січня 2019 року о 02 год. 30 хв. ОСОБА_1 по вул. Покровській в м. Переяслав-Хмельницькому Київської області керував автомобілем марки «Skoda Superb», номерний знак НОМЕР_1 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння відмовився в присутності свідків. Своїми діями ОСОБА_1 порушив     п. 2.5 ПДР України.
            Не погоджуючись із зазначеним судовим рішенням, ОСОБА_1  подав апеляційну скаргу, в якій просить поновити йому строк на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.04.2019, а провадження у адміністративній справі відносно нього за ч. 1 ст. 130 КУпАП закрити на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
             В обґрунтування клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01.04.2019 апелянт вказує на те, що оскільки він не був присутнім під час проголошення оскаржуваної постанови, а про її існування дізнався випадково, після чого відразу ж звернувся із заявою до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду  про надання вказаної постанови, копію якої він отримав 03.05.2019, вважає, що строк на апеляційне оскарження ним пропущений з поважних причин.
            Щодо самої оскаржуваної постанови, то як зазначає апелянт, постанова винесена з порушенням процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки Переяслав-Хмельницький міськрайонний суд, визнаючи його винним у вчиненні адміністративного правопорушення, про що зазначив у резолютивній частині своєї постанови, прийняв рішення, яке не передбачено КУпАП.
          Зокрема, як вказує апелянт, при накладенні на нього адміністративного стягнення, суддею не в повній мірі було дотримано вимоги ст. 23, ст. 33 КУпАП, оскільки з постанови судді вбачається, що при накладенні стягнення, суддею не виявлено ні обтяжуючих, ні пом`якшуючих відповідальність обставин,  в той же час, оскаржувана постанова взагалі не містить інформації про врахування характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеню його вини та майнового стану.
           Звертає увагу апелянт і на те, що мотивуючи своє рішення про визнання його винним, суд зазначив «… оскільки ОСОБА_1 був обізнаний про існування справи про адміністративне правопорушення відносно нього, небажання отримувати судові повістки суд кваліфікує як прагнення уникнути відповідальності за скоєне адміністративне правопорушення…», проте, як зазначає апелянт, судову повістку на 01 квітня 2019 року  він не отримував, що узгоджується з матеріалами справи, в яких серед іншого міститься  згадана судова повістка, яку повернуто суду з відміткою працівника поштового зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання».
           Також апелянт вказує, що посилання суду  на те, що судову повістку на 01.04.2019 вручено за довіреністю 27.03.2019 не відповідає дійсності, оскільки отримання від його імені судових повісток він нікому не доручав, а особисто такої повістки не отримував, проте, суд в порушення ч. 1 ст. 268 КУпАП розглянув справу без його участі за відсутності доказів про належне його повідомлення, тим самим, порушивши його право на захист.
             На думку апелянта, в протоколі про адміністративне правопорушення та в оскаржуваній постанові не вказано в чому саме проявилися ознаки алкогольного сп`яніння у особи, яка керувала транспортним засобом, що, як вважає апелянт також є порушенням і не дає можливості встановити факт вчинення ним дій, які б носили характер адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
          Крім того, апелянт зазначає про те, що перебування його в стані алкогольного сп`яніння не підтвердили навіть свідки у справі, та вказує про те, що ні до, ні після складання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення йому не було роз`яснено вимог ст. 63 Конституції України.
          Звертає увагу ОСОБА_1 і на те, що в день складання посадовою особою поліції  протоколу відносно нього, він знаходився не в автомобілі, а біля автозаправної станції «КЛО», де до нього підійшла посадова особа поліції і почала вимагати від нього паспорт, якого у нього на той час не було, при цьому не зазначивши, які порушення ним було допущено, і після його зауважень та ненадання паспорту, посадова особа почала йому погрожувати, що «підкине» наркотичні засоби у зв`язку з чим він вирішив ні в чому не підписуватись, а лише після того, як його доставили до відділу поліції для встановлення особи, було залучено двох свідків, у той же час, транспортний засіб та документи на право керування транспортним засобом у нього вилучені не були.
   Заслухавши пояснення ОСОБА_1 , який підтримав свою  апеляційну скаргу та просив її задовольнити; пояснення свідків ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які були опитані судом апеляційної інстанції за клопотанням особи, притягнутої до адміністративної відповідальності; перевіривши матеріали справи та доводи скарги, вважаю, що задоволенню підлягає лише клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на оскарження постанови судді у справі про адміністративне правопорушення, оскільки, враховуючи обставини, наведені в апеляційній скарзі, цей строк було пропущено з поважних причин.
Що ж стосується самої апеляційної скарги, то вона не підлягає задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Так, незважаючи на доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , матеріали справи про адміністративне правопорушення містять достатньо фактичних даних, які свідчать про обґрунтованість висновку судді щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а саме у відмові особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп'яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Зокрема, вина ОСОБА_1  у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП була встановлена не тільки на підставі протоколу про адміністративне правопорушення від                   18 січня 2019 року серії ОБ № 119268, який було складено щодо ОСОБА_1 за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, а й на підставі наявних у справі направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 18 січня 2019 року, актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, письмових пояснень свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , у присутності яких водій відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
З огляду на вищенаведене, перевіривши наявні у справі докази, вважаю, що доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 , не спростовують правильності та законності постанови судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня                    2019 року, а тому не можуть бути визнані обґрунтованими та служити законними підставами для скасування оскаржуваного судового рішення та закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення щодо ОСОБА_1 на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
Посилання ОСОБА_1 у скарзі на те, що свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 не підтвердили його перебування в стані алкогольного сп`яніння, не можуть свідчити про безпідставність притягнення останнього до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, оскільки вказані особи були запрошені поліцейськими в якості свідків для проведення огляду водія на стан алкогольного сп'яніння, що прямо передбачено вимогами ст. 266 КУпАП та, які  засвідчили лише факт відмови ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння за допомогою приладу «Drager Alcotest».
Що ж стосується пояснень свідків   ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , то вони не можуть бути визнані беззаперечними доказами того, що ОСОБА_1 , не керував не керував транспортним засобом, оскільки їх пояснення не узгоджуються з іншими доказами, які були обґрунтовано покладені судом в основу оскаржуваної постанови.
У зв`язку з цим, доводи, наведені в апеляційній скарзі ОСОБА_1 не можуть бути визнані такими, що відповідають фактичним обставинам та матеріалам справи, а відтак служити підставами для скасування постанови судді про його притягнення до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з закінченням на момент її розгляду строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
За таких обставин, перевіривши доводи апеляційної скарги   ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції вважає необхідним, за наслідками її розгляду, прийняти рішення, яким залишити вказану апеляційну скаргу без задоволення, а постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року про притягнення ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін. 
На підставі викладеного, керуючись ст. 294 КУпАП, - 
                                                                                                            
п о с т а н о в и в :
 
Поновити ОСОБА_1 строк на апеляційне оскарження постанови судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 рокуу справі про адміністративне правопорушення щодо нього. 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 01 квітня 2019 року, відповідно до якої    ОСОБА_1 ритягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.
                                                                                  
Суддя Київського апеляційного суду                                          
                                                                                                       С.О. Новов  

Головуючий у 1-й інстанції - суддя Керекеза Я.І.