ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 січня 2020 р. 	Справа № 520/7480/19	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Макаренко Я.М.,
Суддів: Мінаєвої О.М. ,  Старосуда М.І. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року, головуючий суддя І інстанції: Спірідонов М.О., м. Харків,  по справі № 520/7480/19
за позовом             ОСОБА_1  
до            Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області                    
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач),  звернувся до  Харківського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області (далі – відповідач, ГУ ДСУНС у Харківській області), в якому просив:
- визнати дії відповідача виражені у відмові здійснити перерахунок ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження (ЧАЕС) - неправомірними.
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок ОСОБА_1 заробітної плати (грошового забезпечення) за участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС згідно нормативних документів по оплаті праці у зоні відчуження , а саме: на підставі заяви ОСОБА_1 , архівних матеріалів (Картки заліку місця та тривалості роботи на об`єктах та території Чорнобильської АЕС, а також в ЗО - кілометровій зоні за лютий, березень 1987 г.), видати наказ про перерахунок, зробити перерахунок заробітної плати (грошового утримання) за лютий, березень 1987 р. - місяці  роботи в зоні ЧАЕС, згідно розпорядження Ради Міністрів СРСР “Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС” від 23.05.86 р. № 1031 рс, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 року № 0149, та від 30.06.1986 року №0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 №3/7/382 “О компенсации работникам сводного отряда противопожарной службы за постоянное пребывание в г.Чернобыль в резерве в состоянии боевой готовности”, на підставі постанови КМУ від 23.11.2011р. № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92р. № 09-3751, у порядку передбаченому роз`ясненням Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001р. №03-3/1652-018-2 розділ 2. Внести дані перерахунку до особової картки. Надати довідку встановленого зразка для пред`явлення до органів пенсійного фонду України, та лист до ПФУ про визнання раніше виданої довідки недійсною. 
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 в задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до Головного управління Державної служби України з надзвичайних ситуацій у Харківській області   про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії - відмовлено. 
Позивач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд апеляційної інстанції оспорюване рішення скасувати та прийняти нову постанову, якою позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги позивач зазначає, що судом першої інстанції при прийнятті рішення не враховано приписи розпорядження Ради Міністрів СРСР “Про оплату праці військовослужбовців - учасників ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС” від 23.05.86 р. № 1031 рс, інших нормативних актів про оплату праці в зоні відчуження, наказів МВС СРСР від 26.05.1986 року № 0149, та від 30.06.1986 року №0189, вказівки УПО МВС УРСР від 31.03.1987 №3/7/382 “ О компенсации работникам сводного отряда противопожарной службы за постоянное пребывание в г.Чернобыль в резерве в состоянии боевой готовности”,  постанови КМУ від 23.11.2011р. № 1210 п.7, листа Мінпраці, Мінчорнобиля і Мінфіну України від 29.10.92р. № 09-3751, роз`яснення Мінпраці та соцполітики України від 13.04.2001р. №03-3/1652-018-2.
Відповідачем подано відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що  діяв в межах чинного законодавства України, а тому просить суд апеляційної інстанції апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року без змін.
У відповідності до п.3 ч.1 ст.311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Згідно з ч. 4 ст. 229 КАС України  при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши матеріали справи, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм чинного законодавства, колегія суддів, переглядаючи судове рішення у даній справі в межах доводів апеляційної скарги у відповідності до ч.1 ст. 308 КАС України, дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач - ОСОБА_1 , проходив службу в органах державної пожежної охорони в період з 14.12.1985, відповідно до наказу № 62 від 28.09.1974 року по 09.01.1998 року, відповідно до наказу № 1 о/с від 09.01.1998 року на посаді пожежного.
З 12 лютого по 16 травня 1987 року знаходився у відрядженні по ліквідації наслідків    аварії   на   Чорнобильській   АЕС, що підтверджується копією посвідчення   про відрядження № 129.
Після  повернення з  відрядження,  Управлінням  пожежної охорони  УВС Харківського облвиконкому позивачу була нарахована заробітна плата (грошове забезпечення).
Також судом встановлено, що згідно довідки УДПО УМВС України у Харківській області № 181 від 02.06.1998 року позивачу було нараховано пенсію.
В позовній заяві позивачем зазначено, що в січні 2019 йому стало відомо, що про деякі накази МВС СРСР по оплаті праці в зоні Чорнобильської АЕС, відповідно до яких позивач вважає, що його робота була оплачена невірно, без врахування деяких нормативних актів про оплату праці учасників ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, та наказів МВС виданих на виконання цих актів, які раніше були засекречені та розсекречені лише у 2004 р. а накази Харківського УВС розсекречено у 2013 р., у зв`язку з чим позивач вважає, що довідка від 02.06.1998 р. № 181, не відповідає діючому законодавству, а саме: невірно розрахований збережений заробіток, не нарахована доплата за роботу у вихідні дні , невірно нарахована оплата в зоні ЧАЕС - не подвоєно посадовий оклад, не приведена годинна ставка до 6-ти годинного робочого дня, не нарахована доплата за роботу у вихідні дні, доплата за роботу у понаднормовий час, доплата за бойовий резерв.
З огляду на вищевикладене 11.02.2019 року позивач звернувся до Головного управління ДСНС України у Харківській області, яке є правонаступником Управління пожежної охорони УВС Харківського облвиконкому з заявою про проведення перерахунку та видачі довідки для надання її до органів Пенсійного фонду України посилаючись на те, що військовослужбовці у питаннях видачі довідки стосовно грошового забезпечення керуються тими самими нормативними актами як і працівники, посилаючись на вимоги трудового законодавства та положення постанови розпорядження Ради міністрів СРСР від 17.05.1986 р. № 964 рс, постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05.06.1986 р. № 665-195 “Про оплату праці і матеріальне забезпечення працівників підприємств, установ, організацій, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забрудненню навколишнього середовища” (постанова РМ УРСР та Української республіканської ради професійних союзів від 10.06.1986 р. № 207-7), що було урегульовано розпорядженням Ради міністрів СРСР від 23.05.2986 р. № 1031 та наказом МВС СРСР від 26.05.1986 р. № 1049.
Листом відповідача від 25.02.2019 року позивачу було відмовило в задоволенню заяви про проведення перерахунку та видачі ОСОБА_1 довідки для надання її до органів пенсійного фонду. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що підстави для перерахунку грошового забезпечення позивача та видачі нової довідки про заробітну плату для перерахунку пенсії відсутні.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Порядок виплати грошового забезпечення для військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки з 26 квітня 1986 року неодноразово змінювався.
Так, первинно оплата праці регулювалася постановою ЦК КПРС, президії Верховної Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 07 травня 1986 року № 524-156 (на яку посилається позивач), тобто проводилися за підвищеними до 100% тарифними ставками (посадовими окладами) незалежно від населеного пункту.
Надалі, враховуючи складність та напруженість у роботі по ліквідації наслідків аварії для більш суттєвої компенсації робітникам за вказану роботу та втрату працездатності, Розпорядженням Ради Міністрів СРСР від 23 травня 1986 року № 1031 було визначено, що грошове утримання військовослужбовців, начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС в ІІІ, ІІ, І зонах небезпеки, проводиться в 5-, 4-, 3-кратному розмірі посадових окладів, а особам офіцерського і начальницького складу, прапорщикам і мічманам також і оклад за військове і спеціальне звання. Процентна надбавка за вислугу років та інші надбавки за основним місцем служби нараховувалися на одинарний посадовий оклад. 
У цьому розпорядженні не визначено, що для вказаного розрахунку беруться оклади збільшені на 100%, на що посилається в позові позивач.
Крім того, відповідно до постанови ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 29 грудня 1987 року № 1497-378 (розпорядження Ради Міністрів УРСР від 06 січня 1988 року № 12-р) виплата військовослужбовцям військових частин і органів Комітету державної безпеки, а також особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, які виконували роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, грошове утримання проводилось у подвійному розмірі посадових окладів і окладів за військове чи спеціальне звання. У разі збереження за основним місцем штатної служби грошового утримання показник кратності відрядженим особам зменшувався на одиницю.
Таким чином, за позивачем зберігалося грошове утримання, про що свідчать довідки від 2 червня 1998 року та від 14 листопада 1997 року (а.с. 14-15).
Крім того, на час виникнення спірних правовідносин нарахування і виплата позивачу грошового утримання регулювалося Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 090.
Оплата праці працівників підприємств, розташованих в зоні ЧАЕС, які виконували роботи пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, провадилась в розмірах, передбачених Розпорядженням РМ СРСР від 17 травня 1986 року № 964, у відповідних зонах небезпеки в 5-, 4-, 3- кратному розмірі.
Оплата праці робітників і службовців (відряджених у зону ЧАЕС та призваних на військові збори), за якими відповідно до чинного законодавства зберігалась за основним місцем роботи середньомісячна заробітна плата, провадилась відповідно до абзацу четвертого пункту 1 Постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195.(абзац четвертий підпункту 1 пункту 1 Постанови Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року № 207/7) у відповідних зонах небезпеки в 4-, 3-, 2-кратному розмірі (із врахуванням 100% тарифної ставки), виходячи з тарифної ставки, встановленої за основним місцем роботи.
Пунктами 4 та 5 Постанов Ради Міністрів Української PCP від 10 червня 1986 року № 2077 та Ради Міністрів СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195 робітникам підприємств, організацій, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, установлювалася додаткова оплата праці за роботу у нічний час в розмірі 35% часової тарифної ставки за кожен час роботи в нічний час та максимальний розмір премії 60% тарифної ставки.
З моменту аварії на ЧАЕС оплату праці особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ СРСР регулювала Постанова від 07 травня 1986 року № 524-156, абзац другий пункт 1 якої зобов`язував виплачувати таким особам посадові оклади і оклади за спеціальними званнями в подвійному розмірі.
З 23 травні 1986 року Розпорядженням № 1031-рс на осіб начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ були розповсюджені порядок і розміри оплати праці, що передбачались Розпорядженням № 964-рс від 17 травня 1986 року для робітників і службовців (5-, 4-, 3-кратний розмір тарифної ставки (посадового окладу) за роботу в 3-й, 2-й або 1-й зонах небезпеки відповідно).
У разі, якщо відрядженим особам за основним місцем роботи зберігали грошове забезпечення, то показник кратності для розрахунку оплати праці за роботу в зоні відчуження становився менше на одиницю. В іншому випадку розмір виплати не буде відповідати вимогам вищезазначеного Розпорядження.
Відповідно до пунктів 4 і 5 постанови Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС від 5 червня 1986 року № 665-195, підпунктів 4 і 5 пункту 1 постанови Ради Міністрів УРСР і УРРПС від 10 червня 1986 року № 207-7 працівникам підприємств, організацій та установ, які виконують роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії на Чорнобильській АЕС і запобіганням забруднення навколишнього середовища, встановлено додаткову оплату праці за роботу в нічний час у розмірі 35% часової тарифної ставки (окладу) за кожний час роботи в нічний час і максимальний розмір премії - 60% тарифної ставки (окладу) в місяць; дозволено підприємствам, організаціям і установам залучати працівників на роботи, пов`язані з ліквідацією наслідків аварії, у вихідні і святкові дні з оплатою праці у подвійному розмірі.
Згідно з пунктом 1 постанови Державного комітету СРСР з праці і соціальних питань та Секретаріату ВЦРПС від 7 травня 1986 року № 153/10-43 працівникам, безпосередньо зайнятим на роботах по усуненню наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, премії, винагороди і заохочення нараховуються відповідно до діючих положень.
Про розповсюдження цих пунктів на осіб рядового і начальницького складу в цих постановах вказівок не має.
Положенням про грошове утримання рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС СРСР від 19 березня 1984 року № 090 не передбачалося преміювання осіб рядового і начальницького складу, а також виплати в вихідні, святкові та нічний час.
Згідно пункту 12 Положення про грошове утримання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ від 19 березня 1984 року № 90 винагорода за понаднормову роботу, а також додаткова винагорода за роботу у дні відпочинку та святкові дні не виплачувалася, за винятком особливих випадків, передбачених наказами МВС СРСР на підставі спеціальних рішень Уряду СРСР.
Крім того, відповідно до пункту 40 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР від 23 жовтня 1973 року № 778 для осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ встановлюється ненормований робочий час.
При змінній роботі або безперервному чергуванні встановлюється однакова вдень і вночі тривалість робочого часу. У разі необхідності особи рядового та начальницького складу зобов`язані нести службу в дні щотижневого відпочину і святкові дні. При цьому взамін невикористаних днів щотижневого відпочинку і святкових днів їм надаються інші вихідні дні.
Також, відповідно до Положення про грошове забезпечення осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ та Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ, що діяли в 1986 році розрахункова денна тарифна ставка для оплати праці і, зокрема, для оплати праці за роботу в зоні відчуження розраховувалася шляхом ділення місячного окладу, а для осіб офіцерського і начальницького складу також і окладів за військове або спеціальне звання на кількість календарних днів за відповідний місяць роботи в зоні відчуження.
Відповідно до довідки виданої Позивачу в зоні ЧАЕС, оплачувалася доба, а не година роботи у зоні забезпечення на ЧАЕС.
Такими чином, Відповідач не має підстав для розрахунку грошового забезпечення з 8-ми годинного чи 6-ти годинного робочого дня, а лише за добу.
Суд зазначає, що наказами МВС СРСР від 11.05.1986 р. № 0130 та від 26.05.1986 р. № 0149 із змінами, внесеними наказом МВС СРСР від 30.06.1986 р. № 0189 на які саме посилається в своєму позові позивач як на підставу проведення перерахунку та видачі довідки погодинної оплати роботи в зоні ЧАЕС не передбачено.
За таких обставин, суд апеляційної  інстанції дійшов до висновку про те, що будь-якого іншого способу розрахунку середньоденної тарифної ставки для осіб рядового та начальницького складу органів внутрішніх справ іншими законодавчими нормативними актами не передбачено.
Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 2315/4055/2012 (2а/2315/173/2012), постанові Верховного Суду від 22 січня 2019 року за № 816/1062/15-а.
У відповідності до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги щодо невірного застосування судом першої інстанції приписів постанови РМ СРСР та ВЦРПС від 05 червня 1986 року № 665-195, наказів МВС СРСР від 11 червня 1986 року № 0130 і від 30 червня 1986 року № 0189, постанови ЦК КПРС, Президії ВР СРСР, РМ СРСР і ВЦРҐІС від 07 лютого 1986 року № 524-156, постанови РМ СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986 № 665-195 року та постанови РМ УРСР і Української республіканської ради професійних спілок від 10 червня 1986 року № 207-7 безпідставними, оскільки у вищенаведеній справі позивачем були заявлені вимоги щодо невірного застосування при нарахуванні грошового забезпечення за час виконання робіт по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС аналогічних норм матеріального права.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (Заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).
Згідно ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. Судове рішення має відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає вимогам ч.ч. 1-4 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України, а тому відсутні підстави для його скасування та задоволення апеляційних вимог позивача у справі.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає, що при прийнятті рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 року по справі № 520/7480/19 суд дійшов правильних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував норми матеріального та процесуального права. Доводи апеляційної скарги, з наведених підстав, висновків суду не спростовують. 
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення  Харківського окружного адміністративного суду від 17.10.2019 по справі №520/7480/19 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 	(підпис)	Я.М. Макаренко 	
Судді	(підпис)  (підпис) 	О.М. Мінаєва    М.І. Старосуд