Постанова  
Іменем України       
 
28 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 320/3230/16-ц
провадження № 61-28170св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
від 17 жовтня 2016 року в складі судді Міщенко Т. М. та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року в складі колегії суддів: 
Кухаря С. В., Полякова О. З., Спас О. В.
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання дійсним договору дарування.
Позовна заява мотивована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 її батько - 
ОСОБА_3 подарував їй земельну ділянку. 10 листопада 2006 року за відповідачкою встановлено право власності на земельну ділянку з моменту укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого на цій земельній ділянці. ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер. Однак батько не відмовлявся від своєї ділянки з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року, оскільки тільки за згодою власника можливо відчуження його майна на користь іншої особи. В матеріалах іншої цивільної справи № 2-421/2012 така відмова на користь відповідачки відсутня, а отже земельна ділянка залишилася власністю її батька на час укладення договору дарування.
Враховуючи викладене  ОСОБА_1 просила суд визнати дійсним договір дарування земельної ділянки від 25 жовтня 2007 року, укладеного між її батьком та нею.
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
від 17 жовтня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 01 березня 2017 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. 
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, виходив з того, що рішенням Мелітопольського міськрайонного суду 
від 20 листопада 2012 року у справі № 2-421/2012, яке набрало законної сили, визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 600 кв. м. розташовану за адресою: АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок загальною площею 25,2 кв. м. з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року; визнано недійсним договір дарування земельної ділянки від 25 жовтня 2007 року, площею 600,14 кв. м, розташованої по АДРЕСА_1 , укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А. О., зареєстрований в реєстрі за № 4427.
Оскільки судовим рішенням у іншій справі встановлено, що вказаний договір 
є недійсним, то іншим рішенням суду визнати його дійсним без скасування попереднього рішення неможливо.
Аргументи учасників справи
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що  ОСОБА_2 не набула права власності на земельну ділянку, оскільки ОСОБА_3 не відмовлявся від земельної ділянки.
Рух справи
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 17 липня 2017 року відкрито касаційне провадження 
в цій справі.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Згідно підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу передано до Касаційного цивільного суду.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Суди встановили, що 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 укладено договір дарування земельної ділянки, площею 600,14 кв. м, кадастровий номер 2310700000:02:038:0001, яка розташована по АДРЕСА_1 , надану як присадибна ділянка, посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області 25 жовтня 2007 року, зареєстрований в реєстрі за № 4427.
Рішенням Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
від 20 листопада 2012 року у справі № 2-421/2012, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 2013 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 600 кв. м, розташовану по АДРЕСА_1 , на якій розташований житловий будинок, загальною площею 25,2 кв. м з моменту укладення договору купівлі-продажу від 10 листопада 2006 року. Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, площею 600,14 кв. м, розташованої по 
АДРЕСА_1 , укладений 25 жовтня 2007 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Зубовою А. О., зареєстрований в реєстрі за № 4427. Встановлено постійний земельний сервітут, а саме право ОСОБА_2 на експлуатацію трубопроводів 
з газопостачання, водопостачання по земельній ділянці, площею 55,972 кв. м, яка розташована по АДРЕСА_2 , та належить ОСОБА_1 , для можливості експлуатації житлового будинку, який належить ОСОБА_2 і розташований по 
АДРЕСА_1 , із внесенням плати у розмірі ставки земельного податку, який повинен бути розрахований виходячи із розміру земельної ділянки.
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 22 квітня 2013 року ОСОБА_1 відмовлено 
у відкритті касаційного провадження у зазначеній справі за її касаційною скаргою на рішення Мелітопольського міськрайонного суду від 20 листопада 2012 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області від 28 березня 
2013 року.
Відповідно до частини третьої статті 61 ЦПК України (в редакції, чинній на момент ухвалення оскаржених судових рішень) обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.
За таких обставин суди зробили правильний висновок про відмову 
в задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що оскаржені рішення постановлено без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до переоцінки доказів у справі, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень Верховного Суду. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржені рішення ? без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області 
від 17 жовтня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Запорізької області 
від 01 березня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                              Є. В. Краснощоков 
 
І. О. Дундар
 
В. І. Крат