УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 лютого 2020 року
м. Київ
 
справа № 760/17426/18
провадження № 61-2531ск20 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О.,                        Журавель В. І. розглянувшикасаційну скаргу ОСОБА_1  на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
У 2019 році Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» (далі - ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія»), звернулось до суду із заявою про заміну сторони виконавчого провадження.
Заяву мотивовано тим, що рішенням Солом`янського районного суду міста  Києва від 25 квітня 2012 у справі № 2-1504/12 солідарно стягнуто з ОСОБА_2 ,                           ОСОБА_1 на користь ПАТ «Ерсте Банк», заборгованість за кредитним договором № 014/0398/3/21264 від 08 серпня 2008року, у розмірі                                 52 367,09 доларів США, що станом на 25 квітня 2012 року еквівалентно                                   418 293, 09 грн, та сплачений судовий збір в сумі 1 411,50 грн.
На виконання вказаного рішення видані виконавчі листи, які були звернуті до примусового виконання. 
04 червня 2018 між ПАТ КБ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено Договір про відступлення (купівлі-продажу) прав вимоги відповідно до якого право грошової вимоги кредитним договором з фізичною особою № 014/0398/3/21264 від 08 серпня 2008, укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 та права іпотекодержателя з договором іпотеки                                                           № 014/0398/3/21264 укладеного між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 ,                                   ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія».
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року заяву ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження задоволено.
Замінено стягувача ПАТ "Ерсте Банк" у справі № 2-1504/12 на його правонаступника - ТОВ "Фінансова компанія "Довіра та Гарантія".
Постановою Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року ухвалу суду першої інстанції залишено без змін.
У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду у якійпросить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції, розглянути заяву по суті та ухвалити рішення про відмову у задоволенні вимог ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», обґрунтовуючи свою вимогу неправильним застосуванням судом норм матеріального та порушенням норм процесуального права.
У касаційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, мотивоване тим, що заявник отримав копію оскаржуваної постанови апеляційного суду 04 січня 2020 року.
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Зважаючи на те, що копію постанови суду апеляційної інстанції особа, яка подала касаційну скаргу, отримала 04 січня 2020 року, та подала скаргу протягом тридцяти днів з дня вручення судового рішення, строк на касаційне оскарження необхідно поновити.
Вивчивши касаційну скаргу та додані до неї матеріали, Верховний Суд дійшов висновку про відмову у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
Пункт 2 частини четвертої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги) передбачає, що у випадку оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, як і пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України, передбачають, що однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом.
Згідно з частиною п`ятою статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив.
Відповідно до частини першої статті 442 ЦПК України у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює сторону її правонаступником. Положення цієї статті застосовуються також у випадку необхідності заміни боржника або стягувача у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження (частина п`ята статті 442 ЦПК).
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином. До нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 цього Кодексу).
Згідно з вимогами чинного законодавства заміна осіб в окремих зобов`язаннях через волевиявлення сторін є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії процесу.
За змістом статті 512 ЦК України, статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття кредитора в зобов`язанні він замінюється правонаступником.
Виходячи з цих норм права, зокрема, пунктів 1, 2 частини першої статті 512 ЦК України, у разі передання кредитором своїх прав іншій особі за правочином чи правонаступництва на стадії виконання судового рішення відбувається вибуття кредитора.
Така заміна кредитора відбувається поза межами виконавчого провадження у разі смерті кредитора, припинення юридичної особи чи відступлення права вимоги.
У разі такої заміни кредитора відбувається вибуття цієї особи з виконавчого провадження, у зв`язку із чим припиняється її статус сторони виконавчого провадження, і її заміна належним кредитором проводиться відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження», за заявою заінтересованої сторони зобов`язання, якою є правонаступник, що отримав від попереднього кредитора всі права та обов`язки в зобов`язанні, у тому числі й право бути стороною виконавчого провадження.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від                   21 березня 2018 року в справі № 6-1355/10 (провадження№ 61?12076св18).
Отже, підставою для заміни сторони виконавчого провадження, є правонаступництво у матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і переходу до іншої особи прав і обов`язків вибулої сторони в цих правовідносинах.
По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.
Суд першої інстанції задовольняючи заяву, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що між ПАТ КБ «Фідобанк» та ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» укладено договір про відступлення права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки, згідно із умовами яких право грошової вимоги за кредитним договором № 014/0398/3/21264 від                                           08 серпня 2008 року , укладеним між ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 та права іпотекодержателя з договором іпотеки № 014/0398/3/21264 укладеного між                    ВАТ «Ерсте Банк» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», дійшов правильного висновку, що товариство набуло прав стягувача за рішенням суду та виконавчими листами, а тому звернення правонаступника кредитора із заявою про надання йому статусу сторони виконавчого провадження відповідає вимогам статей 512, 514 ЦК України та статті 15 Закону України «Про виконавче провадження».
Доводи касаційної скарги про неправомірне одночасне стягнення боргу та звернення стягнення на предмет іпотеки не заслуговують на увагу, оскільки судом не вирішується питання щодо порядку стягнення боргу за рішенням суду, а перехід прав кредитора іншій особі за правочином відступлення права вимоги. 
З огляду на викладене у відкритті касаційного провадження належить відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
Відповідно до пункту 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України від 15 січня 2020 року № 460-IX» касаційні скарги, подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цим Законом, розглядаються в порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом.
Керуючись пунктом 5 частини другої, пунктом 2 частини четвертої, частинами п`ятої та шостої статті 394 ЦПК України (в редакції, чинній на час подання касаційної скарги), Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду.
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 грудня 2019 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від                                              11 грудня 2019 року за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Ерсте Банк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Копію ухвали, касаційну скаргу та додані до неї матеріали направити особі, яка подала скаргу.
Ухвала оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                           М. М. Русинчук
                                                                                                                       Н. О. Антоненко
В. І. Журавель