Головуючий суду 1 інстанції - Третяк О.Г.   
Доповідач -Луганська В.М. 

Справа № 409/25/16-ц
Провадження № 22-ц/810/1049/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 лютого 2020 року                                         м. Сєвєродонецьк

Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Луганської В.М.
суддів: Єрмакова Ю.В., Коновалової В.А.
за участю секретаря: Перишкіна Т.М.,
позивач- Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»
відповідачі - ОСОБА_1 , ОСОБА_2 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м. Сєвєродонецьку
апеляційну скаргу ОСОБА_2 
на рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, ухвалене судом у складі судді Третяка О.Г.
за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту,

в с т а н о в и в :
У червні 2014 року позивач звернувся до суду з зазначеними вимогами в обґрунтування яких вказав, що 22 липня 2008 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та ОСОБА_1 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11374580000, відповідно до умов якого, позивач надав ОСОБА_1 кредит в розмірі 39 900,00 дол. США зі сплатою 15% за користування кредитними коштами, із кінцевим терміном повернення кредиту 22 липня 2015 року. відповідно до додатку №1 кредитного договору, погашення кредиту повинно відбуватися щомісячно, не пізніше визначеного числа кожного календарного місяця протягом всього строку дії договору.
З метою забезпечення виконання позичальниками своїх зобов`язань за кредитним договором між позивачем та ОСОБА_2 було укладено договір поруки № 218779 від 22 липня 2008 року, згідно п.1.4 якого відповідальність відповідачів перед банком за виконання умов кредитного договору є солідарною.
Посилаючись на те, що позичальник взяті на себе зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконував, у зв`язку з чим станом на 28 квітня 2014 року утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами становить 81 252, 45 дол. США 91 цент, з яких: кредитна заборгованість - 38000 доларів США, заборгованість по процентам - 43252,45 доларів США. Сумва заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить – 102 178, 57 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту – 43 173, 87 грн., пеня за прострочення сплати процентів – 59 004, 70 грн., яку банк просив стягнути солідарно з відповідачів.

Заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені задоволено повністю.

Не погодившись з вказаним рішенням ОСОБА_2 звернулася до суду з апеляційною скаргою.
Рішенням Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено частково. Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року змінено, скасовано в частині задоволення позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» про стягнення з ОСОБА_2 в солідарному порядку на користь банку заборгованості за кредитним договором № 11374580000 від 22 липня 2008 року в розмірі 81252,45 доларів США і 102178,57 грн., та витрат, понесених позивачем по сплаті судового збору в розмірі 3654 грн., а всього - 81252,45 доларів США та 105832,57 грн.
Ухвалено в цій частині нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту, процентів, нарахованих за користування кредитом та пені відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року рішення Апеляційного суду Луганської області від 11 вересня 2017 року в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту скасовано та справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 не погоджується з заочним рішенням Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року, просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що приймаючи ухвалу про проведення заочного розгляду справи за відсутності відповідача, суд виходив з того, що ОСОБА_2 була належно повідомлена про день, час та місце розгляду справи, але яким чином не повідомив. Суд в порушення вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України розглянув справу та ухвалив заочне рішення без належного повідомлення скаржника про місце та час судового засідання. Посилання суду на те, що єдиним видом сповіщення ОСОБА_2 про дату судового засідання було оголошення у газеті не може бути прийнято до уваги, оскільки місцезнаходження ОСОБА_2 було відомо позивачу і вона зареєстрована і мешкає у Києві з 18 червня 2014 року.
Скаржник посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, вважає, що судом порушена підсудність, позови до відповідача, місце реєстрації проживання або перебування якого невідоме, пред`являються за місцем знаходження майна відповідача чи за останнім відомим зареєстрованим його місцем проживання або перебування.
Позовні вимоги заявлені позивачем по поручителя ОСОБА_2 після припинення поруки. Позивачем пред`явлено позов після закінчення строку позовної давнини для звернення до суду. 
Суд виніс заочне рішення у справі без участі представника позивача, який не надав суду оригінали документів на які він посилався у своєму позові, а як виходить зі слів колишнього чоловіка скаржника цей кредитний договір було ним достроково погашено задовго до 2014 року. Судом не було досліджений сам розрахунок заборгованості за кредитним договором у якому штрафні санкції у декілька разів перевищують суму боргу та порушують скорочений термін стягнення неустойки, а також при якому не може йти мова про сплату встановлених договором відсотків за користування кредитом.

В судове засідання скаржник ОСОБА_2 не з`явилася, про місце та час судового засідання повідомлена у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції». 
Представник скаржника ОСОБА_3 повідомлений про місце та час судового засідання належним чином.

В судове засідання ОСОБА_1 не з`явився про місце та час судового засідання повідомлений у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1-1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції».

В судове засідання представник ПАТ «УкрСиббанк» не з`явився, про місце та час судового засідання був повідомлений належним чином, на адресу Луганського апеляційного суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі представника ПАТ «УкрСиббанк».
Враховуючи положення ч.2 ст.372 ЦПК України про те, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, колегія суддів вважає за можливим розглянути справу за відсутності учасників справи.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно зі ст. 213 ЦПК України (на час ухвалення рішення суду) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно ст. 10 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.12 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для  всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Згідно ст. 11 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.13 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. 
Крім того, згідно ст.60 ЦПК України (в редакції на час ухвалення рішення) та ст.81 ЦПК України (в редакції на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на основу своїх вимог або заперечень.

Задовольняючи позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив з того, що ним встановлені наступні обставини: відповідно до укладеного договору № 11374580000 від 22 липня 2008 року ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39900 доларів США зі сплатою 15,00 % річних. Відповідно до укладеного договору поруки № 218779 від 22 липня 2008 року ОСОБА_2 поручилася перед кредитором за виконання боржником зобов`язань за кредитним договором. У порушення умов кредитного договору відповідач зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконав і станом на 28 квітня 2014 рік заборгованість складає 81252,45 доларів США та 102178,57 грн. з яких кредитна заборгованість - 38000 доларів США., заборгованість за процентами - 43252,45 доларів США., пеня за прострочення сплати кредиту - 43173,87 грн., пеня за прострочення сплати процентів - 59004,70 грн., встановивши вказані обставини, суд першої інстанції стягнув солідарно з відповідачів на користь банку заборгованість за кредитним договором у визначеному позивачем розмірі.

Колегія суддів вважає, що рішення суду в частині стягнення кредитної заборгованості з поручителя ОСОБА_2 не відповідає вимогам закону та встановленим по справі обставинам, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 22 липня 2008 року між АКІБ «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 11374580000, відповідно до умов якого ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 39 900, 00 доларів США строком до 22 липня 2015 року зі сплатою 15,00 % річних.
З метою забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 22 липня 2008 року укладеного договір поруки № 218779, за умовами якого ОСОБА_2 зобов`язалася в разі невиконання боржником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором нести солідарну відповідальність перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату повного боргу за кредитом, нарахованих відсотків за користування кредитом та штрафних санкцій (пункт 1.3 договору поруки).
Пунктом 3.1 договору поруки передбачено, що цей договір набирає чинності з моменту його підписання та діє до повного припинення всіх зобов`язань боржника за основним договором. 
Позичальник свої зобов`язання за договором не виконував, внаслідок чого станом на 28 квітня 2014 року згідно розрахунку позивача утворилась заборгованість, яка з урахуванням відсотків за користування кредитними коштами становить 81 252, 45 дол. США 91 цент, з яких: кредитна заборгованість -38000 доларів США, заборгованість по процентам - 43252,45 доларів США. Сума заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та процентів за кредит становить – 102 178, 57 грн., з яких пеня за прострочення сплати кредиту – 43 173, 87 грн., пеня за прострочення сплати процентів – 59 004, 70 грн.
Пунктом 3.1.3. кредитного договору передбачено право банку вимагати від позичальника дострокового повернення повної суми заборгованості у порядку, визначеному розділом 6 цього договору.
Розділом 6 кредитного договору передбачено, що термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит є обов`язковим до повернення і сплати в повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дня направлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.
Ухвалою Білокуракинського районного суду Луганської області від 18 січня 2016 року поновлено провадження в указаній справі, в ухвалі суд зазначив, що банк пред`явив у квітні 2014 року зазначений позов до Артемівського  районного суду м. Луганська, 04 червня 2014 року було відкрито провадження в указаній справі. 
З матеріалів справи вбачається, що позивачем до суду додана копія позовної заяви від 28 квітня 2014 року та додатки до неї. 
Згідно з умовами кредитного договору та за наявності прострочення виконання основного зобов’язання в обумовлений сторонами строк  28 квітня 2014  року вих. № 30-4/598, 30-4/599 банк направив ОСОБА_1 , ОСОБА_2 вимоги про погашення простроченої заборгованості за кредитним договором, розрахованої станом на 28 квітня 2014 року, протягом десяти днів з дати отримання даної вимоги.
Тобто, у квітні 2014 року банк використав право дострокового погашення заборгованості, змінивши строк виконання основного зобов`язання у порядку, передбаченому розділом 6 кредитного договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Порука - це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.
Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).
Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (статті 251, 252 ЦК України).
Таким чином, умови договору поруки про його дію до повного припинення зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки в розумінні статті 251 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 цього Кодексу про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Відповідно до п.1.2.2 кредитного договору позичальник зобов`язаний повернути кредит у повному обсязі в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку №1 до договору але не пізніше 22 липня 2015 року. 
Згідно додатку №1 до кредитного договору позичальник та банк погодили щомісячне погашення кредиту.
Тобто, сторони встановили не лише строк дії договору, а й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно із частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до позичальника про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватись і до поручителя.
З аналізу зазначених вище норм вбачається, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначене періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 14 вересня 2016 року за № 6-223цс16, у постанові від 19 жовтня 2016 року № 1265цс15, у постанові Великої палати Верховного Суду від 13 червня 2018 року у справі №408/8040/12, які згідно зі ст. 263 ЦПК України є обов`язковими для судів.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 свій останній платіж здійснив 22 жовтня 2008 року, тому згідно з умовами кредитного договору з листопада 2008 року несплачена заборгованість вважається простроченою.
Оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати не пізніше 22 числа кожного місяця, починаючи з серпня 2008 року, тому з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обрахування встановленого договором поруки строку для пред`явлення вимог до поручителя.
У разі пред`явлення банком вимог до поручителя більше ніж 6 місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом із тим, правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Як встановлено, позивач звернувся до суду з позовною заявою 28 квітня 2014 року.
Зазначене свідчить про те, що позивачем вимоги до поручителя ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за тілом кредиту, яка виникла до 28 листопада 2013 року за кредитним договором пред`явлені поза межами встановленого строку, передбаченого ч.4 ст.559 ЦК України.
Таким чином, оскільки позивач протягом шести місяців від дня настання строку виконання частини основного зобов`язання за тілом кредиту за кредитним договором не пред`явив вимоги до поручителя, тому порука за кредитним договором в частині щомісячних платежів за період з 22 листопада 2008 року по 27 листопада 2013року припинена на підставі ч. 4 ст. 559 ЦК України.
Разом з тим, правовідносини поруки за договором поруки не можна вважати припиненими в частині заборгованості за тілом кредиту, яка виникла за період з28 листопада 2013 року по 22 липня 2015 року, оскільки стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником зобов`язань за вказаний вище період до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання зобов`язання за кредитним договором та вимог про стягнення строкової заборгованості.
Як вбачається із матеріалів справи, суд першої інстанції цих обставин не врахував, та помилково дійшов висновку про стягнення з поручителя солідарно з боржником усієї суми заборгованості за кредитом станом на 28 квітня 2014 року. 
Колегія суддів судової палати погоджується з доводами апеляційної скарги в цій частині, що суд першої інстанції не врахував, що позов до поручителя повинно бути предявлено у межах строку дії поруки, упродовж шести місяців із моменту настання строку чергового платежу за основним зобов`язанням, оскільки умовами договору погашення кредиту періодичними платежами. 
З урахуванням викладеного, та на підставі наданих позивачем доказів, з поручителя ОСОБА_2 підлягає стягненню кредитна заборгованість у розмірі 9500 доларів США.
Відповідно до п.1.3.1 кредитного договору за користування кредитними коштами встановлюється процентна ставка у розмірі 15, 00 %.
Пунктом 1.3.3. кредитного договору передбачено, що нарахування процентів здійснюється щомісяця, в останній робочий день поточного місяця методом «факт/360» відповідно до вимог чинного законодавства.
З урахуванням наданих позивачем доказів а саме, додатку №1 до кредитного договору, довідки-розрахунку заборгованості за кредитом, довідки–розрахунку заборгованості за процентами за користування кредитом, з ОСОБА_2 підлягають стягненню на користь позивача проценти з 22 листопада 2013 року по 28 квітня 2014 року у розмірі 720, 42 дол. США ( 9500*15%:100:360*182 дн.).
Згідно п.4.1. кредитного договору за порушення термінів повернення кредиту, та/або процентів за кредит, відповідач сплачує позивачу додатково до встановленої процентної ставки за кредит пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від гривневого еквіваленту суми простроченого платежу, сума якого розраховується за офіційним курсом НБУ гривні до валюти заборгованості станом на дату нарахування такої пені.
Розмір пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом з 22 листопада 2013 року по 28 квітня 2014 року складає- 6202, 22 грн., розмір пені за прострочення сплати процентів складає – 537, 564 грн.
З урахуванням викладеного, відповідно до п.п.1, 4 ст.376 ЦПК України рішення суду в частині вирішення позову ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11374580000 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252, 45 доларів США та 105832, 57 грн. підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про часткове задоволення заявлених вимог позивача до поручителя ОСОБА_2 та стягнення з ОСОБА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11374580000 від 22 липня 2008 року станом на 28.04.2014 року у розмірі 10 220, 42 дол. США, яка складається із заборгованості за кредитом – 9500 доларів США; відсотки за користування кредитом – 720,42 доларів США., заборгованості по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків станом на 28.04.2014 року у розмірі 6739, 76 грн., яка складається з: пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6202, 22 грн., пеня за прострочення сплати процентів у сумі 537, 54 грн.

Колегія суддів погоджується із доводом апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що її не було повідомлено про місце та час судового засідання і це є підставою для скасування судового рішення саме в частині задоволення вимог до ОСОБА_2 , оскільки співвідповідач ОСОБА_1 рішення суду не оскаржив. 
Разом з тим, колегія суддів не погоджується із доводом апеляційної скарги в частині того, що судом порушено правила підсудності, оскільки на час подачі позову відповідач ОСОБА_2 була зареєстрована у АДРЕСА_1 . Відповідно до ст.109 ЦПК України (в редакції чинній на час подання позову) позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її перебування. Позивачем подано позов в суд за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання відповідачів.
Не заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги щодо необхідності застосування наслідків пропуску строку позовної давності, оскільки строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Боржник ОСОБА_1 із заявою про застосування наслідків спливу строку позовної давності до суду не звертався.
Колегія суддів не приймає до уваги посилання скаржника на те, що співвідповідачем ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором було достроково погашено, оскільки ця обставина не підтверджена належними та допустимими доказами.
Не заслуговують на увагу посилання скаржника на те, що судом не було досліджено розрахунок заборгованості, оскільки скаржником не надано свого розрахунку на спростування розрахунку, який надано позивачем.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Ухвалою Апеляційного суду Луганської області від 10 серпня 2017 року скаржника ОСОБА_2 звільнено від сплати судового збору за подання апеляційної скарги.
       Суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат, оскільки в матеріалах справи відсутнє платіжне доручення на підтвердження сплати судового збору за подання позовної заяви до суду першої інстанції.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Білокуракинського районного суду Луганської області від 08 лютого 2016 року скасувати в частині стягнення солідарно з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» заборгованості за договором про надання споживчого кредиту № 11374580000 від 22 липня 2008 року у розмірі 81252, 45 доларів США та 102178, 57 грн., витрат по сплаті судового збору, а всього 81252, 45 доларів США та 105832, 57 грн. і в цій частині ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , фактичне місце проживання: АДРЕСА_2 , яка є солідарним боржником з ОСОБА_1 заборгованість за договором про надання споживчого кредиту № 11374580000 від 22 липня 2008 року станом на 28.04.2014 року у розмірі 10 220 (десять тисяч двісті двадцять) доларів США 42 центи, яка складається із заборгованості за кредитом – 9500 доларів США; відсотки за користування кредитом – 720,42 доларів США., стягнути заборгованість по сплаті пені за порушення термінів повернення кредиту та відсотків станом на 28.04.2014 року у розмірі 6739 (шість тисяч сімсот тридцять дев`ять) грн. 76 коп, яка складається з: пеня за прострочення сплати кредиту у сумі 6202, 22 грн., пеня за прострочення сплати процентів у сумі 537, 54 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий                                                        В.М. Луганська
       
Судді                                                                В.А. Коновалова

                                                                       Ю.В. Єрмаков