ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
28 січня 2020 року           справа №200/1203/19-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: судді-доповідача: Ястребової Л.В., суддів: Компанієць І.Д., Казначеєва Е.Г., розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 200/1203/19-а (головуючий І інстанції Стойка В.В., повний текст складено 31.10.2019р. в м.Слов`янськ Донецької області) за позовом Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Донецькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

                                                      УСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі - позивач, ФОП ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до Головного управління ДФС у Донецькій області (далі - відповідач), в якому просив визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення - рішення Головного управління ДФС у Донецькій області форми «Р» від 31.10.2018 року № 0016581302, № 0016541302, №0016551302, №0016571302, №0016561302 (а.с. 4-8).
В обґрунтування позовної заяви зазначає, що відповідач не дотримався вимог підпункту 78.1.4 пункту 78.1 статті 78, пункту 79.2. статті 79 Податкового кодексу України, оскільки запит від 04.09.2018 №37566/10/05-99-13-02-26 не містив необхідної інформації і не був отриманий позивачем, перевірка була розпочата раніше 15-денного строку, відведеного для надання відповіді на запит, копія наказу та повідомлення про проведення перевірки до початку її проведення не були йому вручені, отже проведення перевірка є незаконною. Оскільки за результатами вищезазначеної перевірки були прийняти спірні податкові повідомлення-рішення, останні не можуть вважатись правомірними та підлягають скасуванню.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 року адміністративний позов задоволено (а.с. 174-176).
Не погодившись із судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, вважає що судом не повне з`ясовано усі обставини справи, не надано вірної оцінки обставинам справи та судове рішення винесено з порушенням норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції, прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
В апеляційній скарзі апелянт наголошує, що копію наказу від 18.09.2018 р. №1670 та повідомлення про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 спрямовано листом з повідомленням про вручення. Відповідно до податкової декларації - платника єдиного податку за І квартал 2016 року ФОП ОСОБА_1 визначено суму 942 826,96 грн., та визначено суму єдиного податку - 41141,35 грн., тому на виконання вимог ч.5 п.п.298.2.3 п. 298.2 ст.298 ПК України, ФОП ОСОБА_1 з 01.04.2016 зобов`язаний був перейти на загальну систему оподаткування, особливості оподаткування доходів від обрання якої встановлено ст. 177 ПК України. Відповідачем спрямовано письмовий лист-запит від 04.09.2018р. про надання інформації щодо здійснення підприємницької діяльності та отримання доходів за період з 01.01.2015 по 31.12.2017. Станом на дату складання акту перевірки відповідь від позивача не отримано, первинні документи, що підтверджують витрати, пов`язані з веденням господарської діяльності до перевірки не надано. Також, у періоді, що перевірявся, позивач не був зареєстрований платником податку на додану вартість, заява про реєстрацію до органів ДФС не надавалась. Зазначає, що суд першої інстанції ухилився від дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку щодо здійснення господарських операцій позивачем за перевіряємий період та прийняв рішення з оглядку лише на правову позицію позивача (а.с. 180-184). 
Всі особи, які беруть участь у справі, до апеляційного суду не прибули, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Згідно з пунктом 2 частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Відповідно до вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши юридичну оцінку обставин справи та повноту їх встановлення, дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, вважає за необхідне вимоги, викладені в апеляційній скарзі, залишити без задоволення, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що Головним управлінням ДФС Донецької області, відповідно до наказу № 1670 від 18.09.2018 року, на підставі п.п. 20.14, п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79 Податкового кодексу України, було проведено документальну позапланову невиїзну перевірку Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань своєчасності та правильності нарахування, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, за наслідками якої складений Акт від 11 жовтня 2018 №1158/05-99-13-02-17/2293713095. (а.с. 14, 19-44).
Відповідно до висновків Акту перевірки встановлено наступні порушення:
-          п.п. 49.18.2, п.п. 49.18.5 п. 49.18 ст. 49, п.п. 177.5 ст. 177 ПКУ від
02.12.2010р.№ 2755-VІ (із змінами та доповненнями) абз. 6 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України від 16.01.2003 № 436-ІV (із змінами та доповненнями), в частині не надання податкових декларацій про майновий стан і доходи за ІІ квартал 2016 року, за 2016р. та за 2017р.;
- п.п. 163.1.1 п. 163.1 ст. 163, ст. 164, п. 167.1 ст. 167, п.п. 177.1-177.2 ст. 177, п. 177.11 ст. 177 ПКУ , абз 5.6 п. 6 ст. 128 Господарського кодексу України, в частині заниження отриманого оподатковуваного доходу (чистого доходу) за період з 01.04.2016 по 31.12.2016 на суму 8161470,25 грн., за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 на суму 10218817,70 грн.;
- п. 181.1 ст. 181, п. 183.1-183.2, п. 183.4, п. 183.10 ПКУ, обов`язкової реєстрації платником податку на додану вартість, не нарахуванню та не сплати цього податку на рівні зареєстрованого платника з 11.04.2016 року;
- п. 185.1 ст. 185, п.п. (а) п. 187.1 ст. 187, п.п. (а) 193.1 ст. 193, п. 194.1 ст. 194, п. 200.1-200.2 ст. 200, п. 203.2 ст. 203 ПКУ, в частині визначення сум податкових зобов`язань з ПДВ, що призвело до несплати податкових зобов`язань з ПДВ за період 11.04.2016 по 31.12.2016 у сумі 1593685,72 грн., за період з 01.01.2017 по 31.12.2017 у сумі 2043763,53 грн.;
- ч. 5 п.п. 291.5.1 п. 291.5 ст. 291, п.п. 293.4.1, п.п. 293.4.4 п. 293.4 ст. 293, п.п. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 та ч. 5 п.п. 298.2.3 п. 298.2 ст. 298 ПКУ  в частині здійснення господарської діяльності, що не передбачена для фізичних осіб-підприємців платників єдиного внеску, а також порушення вимог перебування на спрощеній системі оподаткування у 1 кварталі 2016 року;
- ст. 292, п. 293.8 ст. 293, п. 295.3 ст. 295, п.п. 296.5.3 п. 296.5 ст. 296 ПКУ в частині правильності, повноти нарахування та своєчасності єдиного податку за 1 квартал 2016р.;
- п.п. 1.2-1.4 п. 16 прим. 1 підрозд. 10 розд. ХХ Податкового кодексу України в частині не нарахування, не утримання та не сплати (перерахування) військового збору за період з 01.04.2016 по 31.12.2017;
- п. 4) ч. 2 ст. 6 Закону № 2464 від 08.07.2010 (із змінами та доповненнями) в частині не надання податкової звітності з єдиного внеску, як фізичної особи-підприємця на загальній системі оподаткування за 2016-2017 роки;
- п.п. 4) п. 1 ст. 1, п.п. 2) п. 1 ст. 7 та п. 5 ст. 8 Закону № 2464 в частині заниження отриманого оподаткованого доходу (чистого доходу), на який нараховується єдиний внесок, що призвело до не сплати сум єдиного внеску за період з 01.04.2016 по 31.12.2017.     
За результатами Акту перевірки були винесені спірні податкові повідомлення - рішення:
- № 0016581302 форми «Р» від 31.10.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з єдиного податку на 243 119,86 грн. за основним платежем та 60 779,96 грн. за штрафними санкціями;
- № 0016541302 форми «Р» від 31.10.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на додану вартість на 3 637 449,26 грн. за основним платежем та 909 362,31 грн. за штрафними санкціями;
- № 0016551302 форми «Р» від 31.10.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з податку на доходи фізичних осіб на 3 308 451,83 грн. за основним платежем та 827 112,96 грн. за штрафними фінансовими санкціями;
- № 0016571302 форми «Р» від 31.10.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з військового збору на 275 704,32 грн. за основним платежем та 68 926,08 грн. за штрафними санкціями;
- № 0016561302 форми «Р» від 31.10.2018 року про збільшення суми грошового зобов`язання з про застосування штрафних санкцій у сумі 510 грн.;
Позивачем спірні податкові повідомлення-рішення 09.11.2018 року були оскаржені до ДФС України в адміністративному порядку. Рішенням ДФС України від 08.12.2018 року було відмовлено у задоволенні скарги та залишено спірні податкові повідомлення-рішення без змін.
Правомірність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень - рішень є спірним питанням даної справи.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Згідно із п.75.1 ст.75 Податкового кодексу України контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові, виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Відповідно до п.79.1. та п.79.2 ст.79 Податкового кодексу України документальна невиїзна перевірка здійснюється у разі прийняття керівником (його заступником або уповноваженою особою) контролюючого органу рішення про її проведення та за наявності підстав для проведення документальної перевірки, визначених статтями 77 та 78 цього Кодексу.
Документальна невиїзна перевірка здійснюється на підставі зазначених у підпункті 75.1.2 пункту 75.1 статті 75 цього Кодексу документів та даних, наданих платником податків у визначених цим Кодексом випадках, або отриманих в інший спосіб, передбачений законом.
Документальна позапланова невиїзна перевірка проводиться посадовими особами контролюючого органу виключно на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, та за умови вручення платнику податків (його представнику) у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копії наказу про проведення документальної позапланової невиїзної перевірки та письмового повідомлення про дату початку та місце проведення такої перевірки.
Виконання умов цієї статті надає посадовим особам контролюючого органу право розпочати проведення документальної невиїзної перевірки.
За приписами пункту 78.4 статті 78 ПК України про проведення документальної позапланової перевірки керівник (його заступник або уповноважена особа) контролюючого органу приймає рішення, яке оформлюється наказом.
Право на проведення документальної позапланової перевірки платника податків надається лише у випадку, коли йому до початку проведення зазначеної перевірки вручено у порядку, визначеному статтею 42 цього Кодексу, копію наказу про проведення документальної позапланової перевірки.
На підставі п. 42.2 ст. 42 ПК України документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Згідно абзацу 6 пункту 42.4 статті 42 ПК України у разі якщо пошта не може вручити платнику податків документ через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб платника податків, їх відмову прийняти документ, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, документ вважається врученим платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причини невручення.
Як свідчать матеріали справи наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки від 18.09.2018р. №1670 не був вручений позивачу «у зв`язку із закінченням терміну зберігання», про що поштою службою 20.10.2018 року зазначено в повідомленні про вручення (а.с. 14-17).
З огляду на положення абз.6 п.42.4 ст.42 ПК України наказ про проведення позапланової невиїзної перевірки від 18 вересня 2018 року вважався врученим ОСОБА_1 20.10.2018 року.
Відтак, з врахуванням приписів п.п. 78.1.4 п. 78.1 ст. 78 ПК України, днем, коли у відповідача виникло право на проведення документальної позапланової перевірки з підстав, визначених пп.78.1.4 п.78.1 ст.78 ПК України, слід вважати 08 листопада 2018 року.
Однак, перевірка проводилась з 21.09.2018р. тривалістю 10 робочих днів, тобто до спливу 15 робочих днів з дня, наступного за днем вручення наказу про проведення документальної позапланової перевірки - 20 жовтня 2018 року.
Крім того, позивач оскаржив до Донецького окружного адміністративного суду наказ 18 вересня 2018 року № 1670 від «Про проведення позапланової невиїзної документальної перевірки Фізичної особи - підприємця ОСОБА_1 за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань дотримання вимог податкового, валютного та іншого законодавства, та за період діяльності з 01.01.2016 по 31.12.2017 з питань своєчасності та правильності нарахування, сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування та законність проведення перевірки».
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 22 квітня 2018 року по справі № 200/14942/18 а, яке набрало законної сили, визнано протиправним та скасовано наказ Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області від 18 вересня 2018 року за № 1670 «Про проведення позапланової невиїзної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , а також визнано позапланову невиїзну перевірку фізичної особи підприємця ОСОБА_1 , проведену на підставі наказу Головного управління Державної фіскальної служби в Донецькій області від 18 вересня 2018 року за № 1670 «Про проведення позапланової невиїздної перевірки фізичної особи підприємця ОСОБА_1 » незаконною.
Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до ч.4 ст. 78 Кодексу адміністративного судочинства України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд зазначає, що акт перевірки, отриманий в результаті документальної невиїзної перевірки, виходячи із положень щодо допустимості доказів, закріплених частиною другою статті 74 Кодексу адміністративного судочинства України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Податкові повідомлення-рішення, прийняті за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатись правомірним та підлягає скасуванню.
Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 12.12.2018 року у справі № 821/597/17.
Отже, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції що спірні податкові повідомлення-рішення винесені за результатами акту перевірки, складеного в результаті незаконно проведеної перевірки є протиправними. Тобто, позовні вимоги про визнання протиправними та скасування спірних податкових повідомлень-рішень підлягають задоволенню.
Колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта, що суд першої інстанції ухилився від дослідження первинних документів податкового та бухгалтерського обліку щодо здійснення господарських операцій позивачем за перевіряємий період, оскільки відповідно ч.4 ст.78 КАС України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Отже правомірність прийняття контролюючим органом податкових повідомлень - рішень не може бути досліджено перевіркою первинних документів податкового та бухгалтерського обліку оскільки були винесені за результатами проведеної перевірки, яку в свою чергу рішенням суду було визнано незаконною.
Статтею 316 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Зважаючи на наведене, судова колегія дійшла висновку, що судом першої інстанції правильно встановлені обставини справи, та ухвалено судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. У зв`язку з викладеним доводи апеляційної скарги не приймаються до уваги, тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

                                                          ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Донецькій області на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі   №200/1203/19-а - залишити без задоволення.
Рішення Донецького окружного адміністративного суду від 23 жовтня 2019 р. у справі № 200/1203/19-а - залишити без змін.
Повне судове рішення складено 28 січня 2020 року.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 328 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий  суддя                                                                                            Л.В. Ястребова

Судді                                                                                                                       І.Д. Компанієць

                                                                                                                          Е.Г. Казначеєв