ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
01010,  м. Київ,  вул. Московська, 8, корп. 30. тел/факс 254-21-99, e-mail: inbox@6apladm.ki.court.gov.ua

Головуючий у першій інстанції: Паламар П.Г.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
18 лютого 2020 року                                                                                     Справа № 580/3413/19

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: 
Головуючого судді:                      Епель О.В., 
суддів:                                             Карпушової О.В., Степанюка А.Г.,
за участю секретаря                     Лісник Т.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року у справі 

за позовом            ОСОБА_1 

до                     Міністерства оборони України,

третя особа, яка не заявляє 
самостійні вимоги 
на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 

про                     визнання дій протиправним та скасування рішення 
і зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

          Історія справи.
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду з адміністративним позовом до Міністерства оборони України (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору: ІНФОРМАЦІЯ_1 про:
- визнання протиправним та скасування рішення Міністерства оборони України (пункт 44 протоколу від 27.09.2019 № 124) про відмову позивачу у призначенні одноразової грошової допомоги, як інваліду першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС;
- зобов`язання відповідача прийняти рішення про призначення та виплату позивачу одноразової грошової допомоги, як інваліду першої групи внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС, відповідно до ст. 16 Закону України «Про соціальній та правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975.
Крім того, у своїй позовній заяві ОСОБА_1 просив установити судовий контроль за виконанням рішення в цій справі.
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року в задоволенні адміністративного позову відмовлено повністю.
Ухвалюючи таке рішення, суд першої інстанції виходив з того, що з дня первинного встановлення позивачу інвалідності (06.04.2015) до дня зміни раніше встановленої йому групи інвалідності (26.04.2019) минуло понад два роки, що у відповідності до норм чинного законодавства виключає правові підстави для призначення йому одноразової грошової допомоги у зв`язку зі зміною раніше встановленої групи інвалідності.
При цьому, судом першої інстанції було враховано правові висновки Верховного Суду, викладені в постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18.
          Не погоджуючись з таким рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити постанову про задоволення позову в повному обсязі, наполягаючи на наявності в нього права на отримання спірної допомоги, зазначаючи, що він має посвідчення, яке визначає його право на пільги, установлені законодавством для ветеранів військової служби, вважаючи, що до спірних правовідносин слід застосовувати постанову КМУ № 975, що застосування статті 16 спеціального Закону пов`язане не з фактом звільнення зі служби, а з часом установлення інвалідності, незалежно від строку, що минув після звільнення зі служби, і що статтею 16-3 такого Закону не передбачено застережень щодо неможливості проведення виплати спірної допомоги.
          З цих та інших підстав апелянт вважає, що рішення суду прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи в цілому.
          Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 20.01.2020 відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено сторонам строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до судового розгляду.
Відповідачем і третьою особою подано відзиви на апеляційну скаргу, в яких вони просять залишити скаргу без задоволення, а рішення суду – без змін, наполягаючи на необґрунтованості доводів апелянта та відсутності достатніх правових підстав для призначення йому спірної допомоги.
Заслухавши суддю-доповідача, розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши повноту встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, юридичної оцінки обставин справи,  колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду – без змін з наступних підстав.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, 09.08.1974 позивач був звільнений зі строкової служби.
У період з 25.09.1986 по 21.10.1986 позивач приймав участь у ліквідації наслідків аварії на Чорнобильської АЕС у складі в/ч 37528.
Відповідно до витягу з акту огляду МСЕК від 17.03.2003 № 008383 позивачу первинно встановлено ІIІ групу інвалідності за загальним захворюванням, діагноз МСЕК «остеохондроз».
Висновком міжвідомчої ВКК від 03.03.2015 № 1011 установлено, що захворювання позивача, пов`язано з виконанням ним обов`язків військової служби по ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Згідно з довідкою до акту огляду спеціалізованої радіологічної МСЕК від 06.04.2015 серії 10ААВ № 948874 при повторному огляді позивачу встановлено ІІ групу інвалідності, пов`язану з виконанням ним обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
Відповідно до витягу із акту огляду Черкаської обласної МСЕК № 1 серії 12ААБ № 458807 від 26.04.2019 позивачу встановлено І групу інвалідності пов`язану з виконанням обов`язків з ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС.
22.05.2019 управлінням соціального захисту населення Христинівської РДА, позивачу видано посвідчення, відповідно до якого він має право на пільги, установлені законодавством України для ветеранів військової служби.
Крім того, позивач має статус учасника ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС (категорія 1) та відповідне посвідчення. 
Позивач звернувся із заявою Черкаського ОВК із заявою про виплату йому одноразової грошової допомоги на оздоровлення.
Заява та документи позивача були передані Черкаським ОВК до Міноборони для прийняття відповідного рішення.
За результатами розгляду поданої позивачем заяви та документів, Комісією Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних з призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, прийнято рішення про відмову у призначенні одноразової грошової допомоги, яке оформлено протоколом від 27.09.2019 № 124.
Підставами для відмови у призначенні позивачу вказаної допомоги, зокрема, зазначено, що група інвалідності позивачу змінена понад двохрічний термін після встановлення первинної групи інвалідності.
Вважаючи свої права порушеними, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Нормативно-правове обґрунтування.
Спірні правовідносини врегульовані Конституцією України, Законами України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-ХІІ), «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 № 2232-XII (далі – Закон № 2232-XII), постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2013 № 975 «Про затвердження Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчання (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві» (далі – Порядок № 975).
Так, відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
У частині першій статті 46 Конституції України закріплено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі ст. 41 Закону № 2232-XII виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлення єдиної системи їх соціального та правового захисту, гарантування військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливих умов для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни регулюються Законом № 2011-XII.
Частиною першою статті 16 Закону № 2011-XII передбачено, що одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Підпунктом 9 пункту 2 статті 16 Закону № 2011-XII визначено, що отримання військовозобов`язаним, якого призвано на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, або резервістом поранення (контузії, травми або каліцтва), захворювання під час виконання обов`язків військової служби або служби у військовому резерві, що призвело до часткової втрати працездатності без встановлення йому інвалідності в період проходження зборів чи служби у військовому резерві або не пізніше ніж через три місяці після закінчення таких зборів чи виконання резервістом обов`язків служби у військовому резерві.
Відповідно до частини дев`ятої статті 16-3 Закону № 2011-ХІІ порядок призначення і виплати одноразової грошової допомоги визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 3 Порядку № 975, затвердженого постановою КМУ, днем виникнення права на отримання одноразової грошової допомоги є: -у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного та резервіста - дата смерті, що зазначена у свідоцтві про смерть; -у разі встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності - дата, що зазначена у довідці медико-соціальної експертної комісії.
Згідно з пунктом 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII, який набрав чинності з 01.01.2014, якщо протягом двох років військовослужбовцю, військовозобов`язаному або резервісту після первинного встановлення інвалідності або ступеня втрати працездатності без встановлення інвалідності під час повторного огляду буде встановлено вищу групу інвалідності або більший відсоток втрати працездатності, що дає їм право на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі, виплата провадиться з урахуванням раніше виплаченої суми.
Положення пункту 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII застосовується до правовідносин, що виникли після набрання ним чинності, тобто після 01.01.2014.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 № 1774-VIII (набрав чинності з 01.01.2017) пункт 4 статті 16-3 Закону № 2011-XII доповнено абзацом другим такого змісту: «У разі зміни групи інвалідності, її причини або ступеня втрати працездатності понад дворічний термін після первинного встановлення інвалідності виплата одноразової грошової допомоги у зв`язку із змінами, що відбулися, не здійснюється».
Висновки суду апеляційної інстанції.
Системний аналіз викладених правових норм надає підстави стверджувати, що право особи на отримання одноразової грошової допомоги по інвалідності, що настала внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, виникає з дня встановлення інвалідності, що визначається датою, вказаною в довідці МСЕК.
Разом з тим, законодавством, яке діяло на час виникнення спірних у цій справі правовідносин, передбачено певні часові межі, упродовж яких особа може реалізувати надане їй право на отримання одноразової грошової допомоги при зміни групи інвалідності, а саме дворічний строк, що обчислюється з часу первинного встановлення їй інвалідності.
При цьому причина інвалідності (ступеня втрати працездатності) для обчислення строку самостійного правового значення не має.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 21.08.2019 у справі № 806/2187/18 та, відповідно до частини п`ятої статті 242 КАС України, є обов`язковою для врахування апеляційним судом при розгляді цієї справи.
Перевіряючи доводи апеляційної скарги, колегія суддів звертає увагу на те, що з часу первинного встановлення позивачу інвалідності (06.04.2015) до дня встановлення йому І групи інвалідності (тобто зміни групи інвалідності) (26.04.2019) минуло понад два роки, а отже він не має права на отримання одноразової грошової допомоги в більшому розмірі.
Тож, доводи апелянта щодо наявності в нього права на отримання спірної допомоги, є необґрунтованими з підстав, наведених вище.
Твердження апелянта про те, що він має посвідчення, яке визначає його право на пільги, установлені законодавством для ветеранів військової служби, у відповідності до вищенаведених норм законодавства не надають підстав для незастосування вищевказаних часових обмежень.
Посилання апелянта на те, що до спірних правовідносин слід застосовувати постанову КМУ № 975, колегія суддів приймає до уваги, але зазначає, що спірні правовідносини, крім іншого, регулюються Законом № 2011-XII, зокрема статтею 16-3, який має вищу юридичну силу порівняно з постановою КМУ, що є підзаконним нормативно-правовим актом.
Доводи апелянта про те, що застосування статті 16 спеціального Закону пов`язане не з фактом звільнення зі служби, а з часом установлення інвалідності, незалежно від строку, що минув після звільнення зі служби, і що статтею 16-3 такого Закону не передбачено застережень щодо неможливості проведення виплати спірної допомоги, є необґрунтованими з огляду на вищезазначене.
Аналізуючи ці та всі інші доводи апелянта, колегія суддів зазначає, що в рішення ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії» (Garcia Ruiz v. Spain), заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожний довід.
Згідно зі ст. 6 КАС України, ст. 17 Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Таким чином, проаналізувавши ці та всі інші доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вони не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Отже, судом першої інстанції повно встановлено фактичні обставини справи, правильно визначено норми матеріального і процесуального права, які підлягають застосуванню, з дотриманням вимог ст. 242 КАС України.
Згідно зі ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.          
З огляду на викладене, апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року – без змін.
Розподіл судових витрат.          
Судом апеляційної інстанції не здійснено зміни або скасування рішення суду, а тому відповідно до ст. 139 КАС України, понесені відповідачем та апелянтом у цій справі судові витрати перерозподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 242-244, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення, а рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 10 грудня 2019 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.
Судове рішення виготовлено 18 лютого 2020 року.

Головуючий суддя          

Судді: