Постанова
Іменем України                                     
 
04 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 345/4225/18
провадження № 61-15344св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів:  Гулька Б. І., Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,       
 
учасники справи:
 
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі: Київська місцева прокуратура № 1, Головне управління Національної поліції, Державне казначейство України,
третя особа - Голосіївське УП ГУНП в місті Києві,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Київської місцевої прокуратури № 1 на постанову Івано-Франківського апеляційного суду у складі колегії суддів: Бойчука І. В., Фединяка В. Д., Девляшевського В. Д., від 11 липня 2019 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Київської місцевої прокуратури № 1, Голосіївського управління поліції Головного Управління Національної поліції у м. Києві (далі - Голосіївське УП ГУ НП у        м. Києві), про відшкодування майнової та моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що 23 лютого 2017 року слідчим суддею Голосіївського районного суду міста Києва винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .
14 березня 2017 року на виконання даної ухвали суду проведено незаконно обшук в даному приміщенні.
У результаті обшуку виявлено та вилучено грошові кошти, що належали ОСОБА_1 та перебували на зберіганні у ОСОБА_2 на підставі  договору зберігання грошових коштів від 11 березня 2017 року, укладеного між нею та ОСОБА_2 ; не внесення тимчасово вилучених речей до протоколу обшуку від 14 березня 2017 року; відсутність жодної ідентифікації вилучених речей під час проведеного обшуку 14 березня 2017 року; підкидання невідомих набоїв (які були внесені в протокол обшуку, як 153 без жодної ідентифікації).
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури № 1            ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                         50 000,00 грн та 3 000 дол. США купюрами, які були вилучені в ході обшуку      14 березня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .
01 червня 2017 року Голосіївським районним судом міста Києва заяву прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 про перегляд ухвали від 28 березня 2017 року залишено без задоволення.
03 липня 2017 року Апеляційним судом міста Києва відмовлено прокурору Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 у відкритті апеляційного провадження та повернуто апеляційну скаргу на ухвалу слідчого судді Голосієвського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року.
Вказувала на те, що вона зверталась до Київської місцевої прокуратури № 1 та Голосіївського УП ГКНП в м. Києві про виконання ухвали від 28 березня 2017 року щодо повернення грошових коштів, однак вказана ухвала прокуратурою не виконана. Прокурор ОСОБА_3 звільнився з березня 2018 року з Київської місцевої прокуратури № 1.
Зазначала, що вказаними діями їй завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що через дії відповідача, стан її здоров`я значно погіршився, оскільки тривалий час вона працювала та збирала кошти. Після вилучення грошових коштів, перебувала у тривалому пригніченому стресовому стані і дискомфорті, так як різко погіршився стан її здоров`я через постійне нервове напруження, що позбавило її нормальної роботи і ритму життя та можливості розпоряджатися власними коштами.
Також вона зазнала душевних страждань і переживань та була змушена прикладати додаткових зусиль для організації свого життя, витрачаючи час та додаткові кошти на звернення до адвокатів і суді, щоб довести порушення своїх прав. 
 
Ухвалою Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області                 від 24 січня 2019 року замінено первісного відповідача Голосіївське УП ГУ НП в м. Києві належним відповідачем - Головне управління Національної поліції в м. Києві, залучено до участі в якості співвідповідача Державне казначейство України, залучено до участі третю особу без самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Голосіївське УП ГУ НП у м. Києві.
 
З урахуванням зазначеного та заяви про збільшення позовних вимог,        ОСОБА_1 просила стягнути з Державного Казначейства України на її користь 50 000 грн та 3 000 дол. США, що в еквіваленті на дату пред`явлення позову становить 84 630,00 грн, на відшкодування майнової шкоди та 70 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, а всього 204 630,00 грн шкоди, завданої незаконними діями Київської міської прокуратури № 1, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у рахунок відшкодування завданої шкоди.
Стягнути з Державного Казначейства України на її користь 70 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди завданої незаконними діями Голосіївського УП ГУ НП у місті Києві, яке є структурним підрозділом Головного Управління Національної поліції у м. Києві, шляхом списання з відповідного рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок незаконних дій органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду, у рахунок відшкодування завданої шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Калуського міськрайонного суду Івано-Франківської області у складі судді Миговича О. М. від 22 травня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надала суду доказів тих обставин, що дії заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3, слідчого відділу Голосіївського УП ГУНП у м. Києві Митичи С. П. у рамках кримінального провадження були визнані незаконними та що існують обставини, передбачені статтями 1, 2, 3 та 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», які дають підстави для звернення до суду із відповідним позовом про відшкодування майнової та моральної шкоди, а також не надала доказів, які підтверджують заподіяння їй такої шкоди.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України шляхом списання коштів з відповідного рахунку Державної казначейської служби України на користь ОСОБА_1 50 000 грн та 3 000 дол. США майнової шкоди та 8 000 грн моральної шкоди.
У решті рішення суду залишено без змін.
 
Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині відмови у позові        ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України про стягнення майнової та моральної шкоди та задовольняючи частково позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив із того, що прокуратурою не виконано ухвалу слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва                           від 28 березня 2017 року, якою зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн та 3000 дол. США купюрами, які були вилучені в ході обшуку 14 березня 2007 року за адресою: АДРЕСА_1 , отже має місце порушення майнових прав ОСОБА_1 , а тому дійшов висновку про стягнення на користь ОСОБА_1 майнової шкоди у розмірі 50 000 грн та 3 000 дол. США.
Також суд апеляційної інстанцій, враховуючи характер та ступінь заподіяння шкоди, дійшов висновку про те, що на користь ОСОБА_1 слід стягнути моральну шкоду розмірі 8 000 грн.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У серпні 2019 року керівник Київської місцевої прокуратури № 1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про часткове задоволення позовних вимог. Вказував на те, що ухвала слідчого судді від 28 березня 2017 року  про зобов`язання заступника керівника Київської місцевої прокуратури № 1               ОСОБА_3 повернути ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі                        50 000 грн та 3 000 дол. США, нібито вилучених під час проведення обшуку, є незаконною. У цій ухвалі вказано завідомо неправдиві відомості, що не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки в наданому скаржником протоколі обшуку не зазначено, що вилучались будь-які грошові кошти, а у розпорядженні слідчого судді не було матеріалів кримінального провадження № 12016100010011089.
За вказаним фактом Київською місцевою прокуратурою № 1 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                                                № 42019101010000170 від 09 серпня 2019 року за частиною першою статті 375 КК України за фактом постановлення слідчим суддею завідомо неправосудної ухвали.
Крім того, Голосіївським управлінням поліції Головного управління Національної поліції в місті Києві внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12019100010006719 від 09 серпня 2019 року за ознаками вчинення кримінального правопорушення, передбаченого частиною четвертою статті 358 КК України за фактом подання до Голосіївського районного суду міста Києва завідомо підробленого документу, а саме договору зберігання грошових коштів від 11 березня        2017 року, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Досудове розслідування у вказаних кримінальних провадженнях триває.
При цьому не є достатнім доказом протиправної бездіяльності органів досудового слідства та прокуратури ухвали слідчих суддів, прийняті в порядку статті 307 КПК України за скаргами ОСОБА_1 , оскільки в силу вимог статті 19 Конституції України та статті 307 КПК України слідчий суддя не уповноважений у порядку судового контролю визнавати рішення чи бездіяльність слідчого, прокурора незаконними або протиправними.
Сам факт наявності ухвали слідчого судді, якою зобов`язано уповноважений орган вчинити певні дії, не є безумовною підставою для відшкодування шкоди та не вказує на неправомірність дій посадових осіб органів державної влади.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування майнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди; протиправність діяння її заподіювана; наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювана та вини останнього в її заподіянні; вина завдавала шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.
Наявність всіх вищевказаних умов є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди
Оцінка законності рішень органу досудового розслідування та прокуратури під час здійснення досудового розслідування у кримінальному провадженні здійснюється в рамках кримінального судочинства.
За відсутності відповідного рішення, прийнятого у рамках кримінально- процесуального законодавства, суди, в ході розгляду цивільних справ, не уповноважені самостійно встановлювати законність чи незаконність рішень органу досудового розслідування та прокуратури.
Отже, вина працівників прокуратури та органу досудового розслідування у вчиненні кримінального правопорушення не доведена, а тому відсутні правові підстави для відшкодування майнової шкоди.
Також суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди, оскільки для визнання факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким завдано шкоду.
Крім того, зазначав, що ухвала слідчого судді від 28 березня 2017 року вступила в законну силу та підлягала виконанню. Відповідальність за невиконання судового рішення, що набрало законної сили, передбачена статтею 382 КК України, а не Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органу дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду».
Ухвалення апеляційним судом оскаржуваного судового рішення призвело до існування двох ідентичних судових рішень щодо виплати позивачу грошових коштів.
При цьому, суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки належним чином не повідомив Київську міську прокуратуру № 1 про час та місце розгляду справи, а саме, судова повістка у судове засідання, призначене на 09 липня 2019 року, отримана  прокуратурою лише 10 липня 2019 року.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
 
У вересні 2019 року ОСОБА_1 подала відзив на касаційну скаргу, у якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права. Вказувала на те, що вина Київської міської прокуратури № 1 полягає у невиконанні ухвали суду                 від 28 березня 2017 року. Вказана ухвала не є виконавчим документом для примусового стягнення грошових коштів, а тому вона вимушена була звернутись до суду з цим позовом.
 
Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 19 серпня 2019 року відкрито провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції та зупинено виконання оскаржуваного судового рішення до закінчення касаційного провадження.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
23 лютого 2017 року слідчим суддею Голосієвського районного суду міста  Києва винесено ухвалу про надання дозволу на проведення обшуку в домоволодінні по АДРЕСА_1 .
 
На виконання даної ухвали суду 14 березня 2017 року проведено обшук в даному приміщенні.
 
Ухвалою слідчого судді Голосіївського районного суду міста Києва                      від 28 березня 2017 року, яка набрала законної сили, зобов`язано прокурора Київської місцевої прокуратури № 1 ОСОБА_3 повернути              ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 50 000,00 грн та 3 000 дол. США купюрами, які були вилучені в ході обшуку 14 березня 2017 року за адресою: АДРЕСА_1 .
 
07 квітня 2017 року ОСОБА_1 через адвоката Мельник М. О. звернулась до Генеральної прокуратури із заявою про злочин, передбачений  статею 382 КК України у порядку статті 214 КПК України, за невиконання ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 28 березня 2017 року.
 
18 липня 2017 року ОСОБА_1 через адвоката Мельник М. О. звернулась до Генеральної прокуратури із заявою про злочини, передбачені статтями 185, 365, 382 КК України у порядку статті 214 КПК України.
 
Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 20 жовтня 2017 року  постанову старшого слідчого першого відділу управління з розслідування кримінальних проваджень слідчими органів прокуратури та процесуального керівництва прокуратури м. Києва Польщенка Ю. Є. про закриття кримінального провадження від 29 червня 2017 року скасовано, матеріали кримінального провадження повернуто прокуратурі міста Києва для досудового розслідування.
 
Згідно з листом Київської місцевої прокуратури, СВ Голосіївського УП ГУНП в міста Києві здійснювалось досудове розслідування у кримінальному провадженні за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 364 КК України. Постановою слідчого від 26 грудня 2017 року провадження закрито, підстав для скасування зазначеної постанови на даний час не вбачається.
 
Кримінальне провадження, в межах якого проводився обшук, закрито                26 грудня 2017 року.
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
Керівник Київської місцевої прокуратури № 1  у касаційній скарзі посилався на те, що суд апеляційної інстанції належним чином не повідомив прокуратуру про розгляд справи.
 
Перевіряючи доводи касаційної скарги щодо неналежного повідомлення судом апеляційної інстанції про розгляд справи, колегія суддів виходить із такого.
 
Основними засадами судочинства, відповідно до частини першої статті 129 Конституції України, визначено, зокрема, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
 
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованої Верховною Радою України (Закон України від 17 липня            1997 року № 475/97-ВР), встановлено, що кожній особі гарантовано право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
 
Публічний характер судового розгляду є істотним елементом права на справедливий суд, а відкритість процесу, як правило, включає право особи бути заслуханою в суді.
 
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) таке конституційне право має бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
У статті 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
 
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
 
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
 
Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
 
Згідно з частинами першою, другою статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
 
Повідомлення сторін про час і місце розгляду справи проводиться відповідно до вимог статей 128 - 130 ЦПК України.
 
Згідно частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка повідомлення - завчасно.
 
Матеріали справи не містять доказів належного повідомлення Київської місцевої прокуратури № 1 про розгляд справи в апеляційному суді, а саме, про судові засідання, призначені на 09 та 11 липня 2019 року, тобто, Київська місцева прокуратура № 1 не була належним чином повідомлена про розгляд справи апеляційним судом.
 
Таким чином, вищевказані процесуальні гарантії забезпечення належного розгляду справи стосовно Київської місцевої прокуратури № 1 порушені через її непроінформованість про дату і час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
 
Крім того, задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 , суд апеляційної інстанції не врахував таке.
 
Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
 
Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
 
За загальними положеннями, передбаченими статтею 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
 
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.
 
Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.
 
За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди вказаними органами діють правила частини шостої цієї статті і завдана шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).
 
Вказаний правовий висновок міститься у  постанові Верховного Суду України від 25 травня 2016 року у справі № 6-440цс16 та Верховного Суду                             від 15 травня 2019 року у справі № 639/3414/18 (провадження                                    № 61-8279ск19).
 
Шкода, завдана фізичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю посадової особи органу державної влади при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується на підставі статті 1174 ЦК України.
Відповідно до цієї норми обов`язок відшкодувати завдану шкоду потерпілому покладається не на посадову особу, незаконним рішенням, дією чи бездіяльністю якої завдано шкоду, а на державу.
 
Підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди у такому випадку є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними, які довести повинен позивач. Шкода відшкодовується незалежно від вини.
 
При цьому, заподіяння такої шкоди та причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою органу державної влади має довести позивач.
 
Вирішуючи спір, суд апеляційної інстанції не встановив всіх складових елементів, які є підставою для цивільно-правової відповідальності  за завдання шкоди позивачу, а тому дійшов передчасного висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позовних вимог.
 
Крім того, при новому розгляді справи суду апеляційної інстанції слід звернути увагу на правовий висновок, який міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 920/715/17 (провадження № 12-199гс18).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Згідно з пунктами 1, 2 частини третьою статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
За таких обставин постанова апеляційного суду підлягає скасуванню з направленням справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Київської місцевої прокуратури № 1 задовольнити частково.
 
Постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 11 липня 2019 року скасувати, справу направити  на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | Б. І. Гулько     І. А. Воробйова     Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець