ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3283/20 Справа № 201/10128/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Демидова С. О. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                                м. Дніпро

       Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

        головуючого – Пищиди М.М.
        суддів – Ткаченко І.Ю., Каратаєвої Л.О.
        за участю секретаря судового засідання – Пивоварової А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційного банку «Приватбанк» на заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року у справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-
                                В С Т А Н О В И Л А:
У вересні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначив, що 23 червня 2006 року ОСОБА_1 звернулася до ПАТ КБ «Приватбанк» (правонаступником якого є «АТ КБ «Приватбанк») із метою отримання банківських послуг і отримала кредит у розмірі 13 300 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку. 
Підписом заяви відповідач погодилася з умовами та правилами надання банківських послуг та тарифами банку. 
Зобов`язання за договором про надання банківських послуг позивач виконав у повному обсязі та надав відповідачу кошти та можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах та в межах встановленого кредитного ліміту. 
Відповідач свої зобов`язання за договором не виконала і не повернула грошові кошти, а також проценти за користування кредитом, комісії, пені та штрафів, передбачених умовами. 
У зв`язку з цим утворилась заборгованість, яка станом на 31 липня 2019 року, становить 522 069,96 грн, з яких 12 636,27 грн – заборгованість за кредитом, 505 279,11 грн – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4 154,58 грн – заборгованість за пенею та комісією. 
На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 127 047,96 грн, а також судові витрати (а.с.1-3).
Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року позовні АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту за кредитним договором б/н від 23 червня 2006 року в розмірі 12 636, 27 грн. 
У задоволенні позовних вимог в іншій частині відмовлено.
Вирішено питання щодо судових витрат (а.с.41-45).
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду в частині відмови у стягненні відсотків у сумі 114 469,11 грн та задовольнити ці вимоги.
В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права (а.с.49-53).
Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити частково, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що 23 червня 2006 року ОСОБА_1 підписала анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а. с. 9).
На підтвердження позовних вимог, позивач надав розрахунок заборгованості за договором б/н від 23 червня 2006 року ( а.с.4-8), копію анкети-заяви про приєднання до умов та правил надання банківських послуг від 23 червня 2006 року подану від імені ОСОБА_2 (а.с.9), Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ( а.с. 10-15).
Згідно із розрахунком заборгованості, доданого представником позивача до позовної заяви, відповідач зобов`язання щодо повернення суми кредиту не виконав, у зв`язку з чим станом на 31 липня 2019 року утворилася заборгованість у розмірі 522069,96 грн., з яких 12636,27 грн. – заборгованість за кредитом, 505279,11 грн. – заборгованість за відсотками за користування кредитом; 4154,58 грн. – заборгованість за пенею та комісією (а.с.4-8).
Заборгованість до стягнення: 127 047,96 грн, яка складається з 12 636, 27 — заборгованість за кредитом, 114 411, 69 грн — заборгованість за процентами за період з 23 червня 2006 року по 31 жовтня 2017 року.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині заборгованість за процентами, суд першої інстанції виходив з їх необґрунтованості .
Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Дослідивши матеріали справи, колегія суддів зазначає, що судом першої інстанції не взято до уваги, що у анкеті-заяві зазначено: вид картки: 414960535; Валюта: гривня; Вид кредитного ліміту: фінансовий; Кредитний ліміт: 4000 грн; Базова процентна ставка 3 % з розрахунку 360 днів на рік. Строк дії кредитного ліміту: відповідає строку дії картки. 
Тобто, із зазначеної анкети-заяви, яка підписана відповідачем, вбачається, що сторони погодили розмір процентів за користування кредитом, однак місцевий суд прийшов до безпідставного висновку про відсутність підстав для стягнення відповідних платежів з відповідача.
Згідно розрахунку, наданого банком, який не спростовувався відповідачем, заборгованість по процентам за користування кредитом, за період з 23 червня 2006 року по 31 жовтня 2017 року становить 114 411, 69 грн.
Частиною 3 ст. 1056 -1 ЦК України в редакції Закону України від 12 грудня 2008 року N 661-VI "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо заборони банкам змінювати умови договору банківського вкладу та кредитного договору в односторонньому порядку" визначено, що фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено кредитором в односторонньому порядку. Умова договору щодо права кредитора змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
Розмір процентної ставки за користування кредитом у розмірі 36% річних сторонами погоджено, про що свідчить підписана відповідачем анкета-заява. 
Однак, заява позичальника не містить умов сплати процентів за несвоєчасне виконання зобов`язань у підвищеному розмірі.
Із розрахунку заборгованості, наданої банком, вбачається, що проценти на поточну заборгованість нараховані, за період з 07 липня 2006 року по 31 березня 2015 року, у розмірі 30% 36% 34,8%, що обумовлено договором між сторонами та не перевищує обумовлений відсоток. З 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2017 року ставка зросла до 43,2%, що є більше від обумовленої договором процентної ставки.
Відповідно до частини першої статті 1056-1 ЦК України, в редакції чинній на час підписання анкети-заяви про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг, процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Згідно частини 3 цієї статті фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Встановлений договором розмір фіксованої процентної ставки не може бути збільшено банком в односторонньому порядку. Умова договору щодо права банку змінювати розмір фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку є нікчемною.
У частині 4 указаної статті передбачено, що у разі застосування змінюваної процентної ставки кредитор самостійно, з визначеною у кредитному договорі періодичністю, має право збільшувати та зобов`язаний зменшувати процентну ставку відповідно до умов і в порядку, встановлених кредитним договором. 
Кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити позичальника, поручителя та інших зобов`язаних за договором осіб про зміну процентної ставки не пізніш як за 15 календарних днів до дати, з якої застосовуватиметься нова ставка. 
У кредитному договорі встановлюється порядок розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу. Порядок розрахунку змінюваної процентної ставки повинен дозволяти точно визначити розмір процентної ставки за кредитом на будь-який момент часу протягом строку дії кредитного договору. Кредитор не має права змінювати встановлений кредитним договором порядок розрахунку змінюваної процентної ставки без згоди позичальника.
З огляду на вищенаведене, боржник вважається належно повідомленим про збільшення розміру процентної ставки за користування кредитом в односторонньому порядку в тому разі, якщо банк не лише відправив на адресу такого боржника листа про зміну умов кредитного договору, а й довів факт його вручення адресатові під розписку.
Таку правову позицію висловили Верховний Суд України у справі №6-1374цс17 від 11.10.2017 року та Верховний Суд у справі №342/180/17 від 03 липня 2019 року.
Між тим, матеріали справи не містять навіть посилання на тип процентної ставки, застосованої Банком, позивачем не надано доказів узгодження сторонами змінюваної процентної ставки, порядку та періодичності її зміни, порядку розрахунку змінюваної процентної ставки із застосуванням погодженого сторонами індексу, інших вимог, передбачених законом для застосування змінюваної процентної ставки.
Банк не надав суду жодного належного доказу узгодження сторонами процентної ставки на рівні 43,2% річних та підстав її підвищення, також не надано жодного доказу сповіщення відповідача про збільшення процентної ставки, що є прямим порушенням вимог ст.1056-1 ЦК України.
Зміна розміру фіксованої процентної ставки в односторонньому порядку позивачем з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2017 року - у розмірі 43,2% на прострочену заборгованість є нікчемною, оскільки докази того, що збільшення розміру процентної ставки погоджено із відповідачем відсутні.
З урахуванням викладеного, колегія суддів дійшла висновку про безпідставність дій банку з приводу нарахування відповідачу збільшеної відсоткової ставки, неузгодженої належним чином.
Заборгованість за процентами за період з 07 липня 2006 року по 31 березня 2015 року (до неправомірного підвищення процентної ставки) становила – 5 696, 59 грн, тому саме ця сума процентів за користування кредитом підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Отже, колегія суддів апеляційного суду вважає, що рішення суду першої інстанції слід скасувати в частині відмови в стягненні заборгованості по процентах за користування кредитом та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь банку заборгованості по процентах за користування кредитом, за період з 07 липня 2006 року по 31 березня 2015 року, у розмірі 5 696, 59 грн. У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом, за період з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2017 року, слід відмовити. 
В частині стягнення розміру судового збору, рішення суду підлягає зміні, шляхом збільшення стягнутого судового збору з відповідача на користь позивача з 191, 06 грн до 277, 20 грн.
На підставі ст.141 ЦПК України, у зв`язку із частковим задоволенням апеляційної скарги – з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір, за подання апеляційної скарги, у розмірі 150, 35 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, колегія суддів,-
П О С Т А Н О В И Л А:
Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» — задовольнити частково.
Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06 листопада 2019 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про стягнення процентів за користування кредитом —скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість по процентах за користування кредитом, за період з 07 липня 2006 року по 31 березня 2015 року, у розмірі 5 696, 59 грн. 
У задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по процентах за користування кредитом за період з 01 квітня 2015 року по 31 жовтня 2017 року — відмовити.
Змінити рішення суду в частині стягнення розміру судового збору з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк», збільшивши цей розмір з 191, 06 грн до 277, 20 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» судовий збір, за подання апеляційної скарги, у розмірі 150, 35 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до чинного законодавства.
Судді: