ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/1579/20 Справа № 212/3516/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Ваврушак Н. М. Суддя у 2-й інстанції - Бондар  Я. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року                                                                м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
головуючого судді – Бондар Я.М.
суддів - Барильської А.П., Зубакової В.П.
секретаря судового засідання – Чубіної А.В.
сторони:
заявник - ОСОБА_1 
заінтересована особа – Покровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за апеляційною скаргою заявника  ОСОБА_1 на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року, ухваленого суддею Ваврушак Н.М. в місті Кривому Розі Дніпропетровської області, повний текст постанови складено 16 вересня 2019 року, -
ВСТАНОВИВ:
У квітні 2019 року заявник ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою в якій просив встановити факт його постійного проживання на території України з 2008 року по 2019 рік.
В обґрунтування заяви зазначив, що з 2008 року постійно проживає на території України зі своєю матір`ю ОСОБА_2 , яка з 2008 року є громадянкою України. Зазначив, що по виповненню 16 років він звернувся до міграційної служби з метою отримання паспорта громадянина України, у видачі паспорту було відмовлено з невідомих причин, без надання будь-яких пояснень з приводу такої відмови. 
Вказує, що на території України проживає одинадцять років, на момент звернення до суду виповнилось двадцять років, однак у зв`язку із відсутністю паспорта не має можливості працевлаштуватись. Зазначає, що звернення до відповідних установ задля отримання паспорту позитивного результату не дають, у зв`язку з чим заявник вимушений звернутись до суду.
Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року в задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа – Покровський районний відділ Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровської області про встановлення факту постійного проживання на території України, відмовлено в повному обсязі.
Заявник ОСОБА_1 , не погоджуючись з ухваленим рішенням, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на незаконність, оскаржуваного судового рішення ставить питання про його скасування та ухвалення нового рішення, яким встановити факт його постійного проживання на території України з 2008 року по 2019 рік.
При цьому, скаржник вказує, що він надав суду докази його постійного проживання на території України протягом 11 років, такі, як свідоцтво про середню освіту, довідку про навчання з транспортно-металургійного ліцею, довідку про реєстрацію. Зазначив, що надати довідку про те, що він не зареєстрований в Російській Федерації не мав можливості, оскільки у видачі такої довідки йому було відмовлено у посольстві РФ. Скаржник вважає, що він надав суду беззаперечні докази щодо безперервного проживання на території України протягом більш п`яти років у зв`язку із чим на підставі Закону України «Про громадянство України» він має право на встановлення факту постійного проживання на території України з 2008 року по 219 рік, що йому необхідно для отримання паспорта та працевлаштування.
Неявка осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час та місце судового розгляду справи являється їх волевиявленням, яке свідчить про відмову від реалізації свого права на безпосередню участь у судовому розгляді справи та інших процесуальних прав, тому не може бути перешкодою для розгляду судом апеляційної інстанції питання по суті.
Виходячи з вимог п.11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, статті 371 ЦПК України щодо строку розгляду апеляційної скарги, а також зважаючи на вимоги ч.2 ст.372 ЦПК України, колегія суддів визнала неявку заявника та заінтересованої особи в судове засідання такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.
Відповідно до вимог ч.1 ст.367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що заявник ОСОБА_1 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Єткуль Єткульського району Челябінської області, Росія, що підтверджується свідоцтвом про народження, яке видано повторно, серії НОМЕР_1 від 06.12.2007 року. (а.с.3)
Відповідно до довідки Криворізької Північної ОДПІ Державної фіскальної служби України, бланк №483-15-02890, датованою 04.08.2015 року, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 наданий РНОКПП № НОМЕР_2 , дата реєстрації у Державному реєстрі 28.07.2015. (а.с.3 зв.бік)
Згідно свідоцтва про базову загальну середню освіту серії НОМЕР_3 від 10.06.2015 року, встановлено, що ОСОБА_1 закінчив у 2015 році Криворізьку загальноосвітню школу-інтернат І-ІІ ступенів №4 Криворізької міської ради Дніпропетровської області. (а.с.11)
Відповідно до довідки Криворізького професійного транспортно-металургійного ліцею від 06.05.2019 року за №126 встановлено, що ОСОБА_1 навчався у даному закладі з 01.09.2015 року по 18.01.2019 року. (а.с.12)
Відповідно до копії паспорта громадянина України на ім`я ОСОБА_2 , виданого 14 квітня 2014 року, на відповідній сторінці з особливими відмітками зазначені діти останньої, зокрема ОСОБА_1 - ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.4) 
Також, відповідно до довідки ОСББ «М.Світальського-18» від 02.04.2019 року встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с.13)
Суд першої інстанції, відмовляючи заявнику ОСОБА_3 у встановленні факту постійного проживання на території України з 2008 року, виходив з того, що заявником не доведено жодними доказами факт його безперервного проживання на території України саме з 2008 року по 2019 рік.
Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав у задоволенні заяви ОСОБА_1 , однак не погоджується з підставами відмови у задоволенні позову.
Відповідно до ч.7 ст.19 ЦПК України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ст.293 ч.1 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Згідно п.5  ч.2 ст.293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.
За змістом ч.2 ст.315 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
Статтею 318 ЦПК України визначено вимоги до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення.
Зокрема, у заяві повинно бути зазначено:
1) який факт заявник просить встановити та з якою метою;
2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт;
3) докази, що підтверджують факт.
До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.
Пунктом 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» №5 від 31.03.1995 р. передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.
Відповідно до п.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» однією з умов прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років.
Стаття 1 Закону України “Про громадянство України” дає чітке визначення поняття “безперервне проживання на території України” та “проживання на території України на законних підставах”, а саме: “проживання на території України на законних підставах” - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні; “безперервне проживання на території України”- проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищує 90 днів, а в сумі за рік-180 днів.
Розширене тлумачення понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.
Відповідно до положень Закону України “Про громадянство України” та Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.
Так, із заяви ОСОБА_1 видно, що метою встановлення факту постійного проживання на України в період з 2008 року по 2019 рік він указав на необхідність отримання паспорта громадянина України, який йому потрібен для працевлаштування, при цьому, останній, як на підставу задоволення заяви посилається на ст.9 Закону України «Про громадянство України», вказуючи те, що він постійно мешкає на Україні майже 11 років, тобто більше ніж визначено нормою закону, яка встановлює набуття громадянства України.
Доказів звернення ОСОБА_3 до органів міграційної служби із заявою про набуття громадянства України заявником не надано, що свідчить про недотримання процедури, визначеної Порядком №215/2001.
За змістом положеньп.3 ч.2 ст.9 Закону України «Про громадянство України» слідує, що однією з умов прийняття до громадянства України є безперервне проживання на законних підставах на території України протягом останніх п`яти років, при цьому ОСОБА_3 просить встановить саме факт постійного проживання на Україні, встановлення, якого не надасть йому права набуття громадянства України з підстав, встановлених ст.9 зазначеного закону, а отже, факт, який заявник просить встановити не має для нього юридичного значення, у зв`язку із чим відсутні правові підстави для задоволення вимог позивача.
Згідно ч.1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо відсутності підстав для задоволення заяви  ОСОБА_1  та ухвалив правильне по суті судове рішення, однак не вірно визначився з мотивами відмови– не доведення жодними доказами факту його безперервного проживання на території України саме з 2008 року по 2019 рік, а з тих підстав, що встановлення факту постійного проживання ОСОБА_3 на Україні в зазначений ним період часу не має юридичного значення в сенсі підтвердження наявності його неоспорюваних прав для набуття громадянства України, у зв`язку із чим, оскаржуване судове рішення підлягає зміні. 
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу заявника ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10 вересня 2019 року змінити в частині мотивів відмови.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Повний текст постанови складено 28 січня 2020 року.

Головуючий:
Судді