Справа № 461/4225/19                                Головуючий у 1 інстанції: Зубачик Н.Б. 
Провадження № 22-ц/811/3389/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Мікуш Ю. Р. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 січня 2020 року Львівський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді Мікуш Ю.Р.
Суддів: Приколоти Т.І., Савуляка Р.В.
                секретар Фейір К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Львові цивільну справу № 461/4225/19 за апеляційною скаргою Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» на рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року ухваленого судом у складі судді Зубачик Н.Б. у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про визнання інформації недостовірною та її спростування,- 
в с т а н о в и в :

10 червня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просить визнати недостовірною інформацію та такою, що порушує особисті немайнові права, поширеною телеканалом новин «24» на офіційному веб-сайті о 20:17 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 року в рубриці «Новини», а саме: 
-суддя ОСОБА_1. причетний до корупційних схем;
-суддя ОСОБА_1. приймав неправомірні рішення;
-суддя ОСОБА_1. підкупив членів кваліфікаційної комісії; 
-суддя ОСОБА_1. - перевертень в мантії.
Зобов`язати ПрАТ «Телерадіоканал Люкс» спростувати поширену недостовірну інформацію щодо позивача у спосіб, який відповідає способу поширення інформації, а саме зобов`язати відповідача протягом 10-ти днів з дати набрання законної сили рішення суду поширити повідомлення наступного змісту: «Інформація, яка була поширена ІНФОРМАЦІЯ_2 року стосовно судді ОСОБА_1, що він причетний до корупційних схем, приймав неправомірні рішення, підкупив членів кваліфікаційної комісії, перевертень в мантії є недостовірною».
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 о 20:17 год. на офіційному веб-сайті телеканалу новин «24», який належить ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс», було опубліковано новину з наступною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_3». В даній статті були вказані наступні твердження: «ІНФОРМАЦІЯ_3».
Оскаржуваним рішенням Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року позов  задоволено частково.
Визнано недостовірною інформацію, яка поширена телеканалом новин «24», який належить Приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс», на офіційному веб-сайті о 20:17 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 року в рубриці «Новини», а саме: у назві опублікованої статті «ІНФОРМАЦІЯ_3:».
Зобов`язано Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» спростувати поширену недостовірну інформацію щодо ОСОБА_1 у спосіб, який відповідає способу поширення інформації, а саме зобов`язати відповідача протягом 10-ти днів з дати набрання законної сили рішення суду поширити повідомлення наступного змісту: «ІНФОРМАЦІЯ_4».
В іншій частині позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1536,80 грн.
Рішення суду оскаржило Приватне акціонерне товариство «Телерадіокомпанія Люкс» в особі представника Нички Ю.В. В апеляційні скарзі зазначає, що рішення не відповідає засадам встановленим у ст.263 ЦПК України. Стверджує, що інформація поширена Телеканалом новин 24 , а саме «ІНФОРМАЦІЯ_5» є за своїм характером оціночною і тому не підлягає спростуванню. Більше того, відомо, що у рішеннях НАБУ від 12.04.2019 року №1059, №1058, №1057 вказано, що ОСОБА_2 при складанні та поданні декларацій за 2015-2017р.р. зазначав недостовірні відомості. Крім того, за заявою громадської організації було розпочато кримінальне провадження щодо можливого вчинення ОСОБА_3 кримінального правопорушення передбаченого ч.2 ст.368-2 КК України, однак таке було закрито на підставі рішення Конституційного Суду України №1-р/2019 від 26.02.2019 року. Звертає увагу, що позивач є публічною особою та щодо нього були рішення НАБУ, в яких містились відомості про подання ним недостовірної інформації про власність та доходи сім`ї, а тому ЗМІ мали обґрунтовані підстави досліджувати детальніше фінансовий стан особи та інформувати про це суспільство. Відтак, судом було неправильно оцінено твердження «ІНФОРМАЦІЯ_6», як інформацію про факти, а не оціночне судження. Зауважує, що автором спірної статті було відібране інтерв`ю у кількох членів ГО «Всеукраїнська народна рада протидії корупції», які вказували на те, що суддя використовував службове становище у своїх цілях, подав у декларації неправдиві відомості, підкупив члена кваліфкомісії, а тому з врахуванням роз`яснень наданих у постанові ВСУ №1 від 27.02.2009 року належним відповідачем у справі є член громадської організації ОСОБА_4, однак суд безпідставно відхилив клопотання позивача про залучення його до участі в справі. Крім цього, позивач не надав суду довідки адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет щодо того, хто саме є власником веб-сайту, де був опублікований спірний матеріал та відповідно суд такої обставини не досліджував. Відтак судом не встановлено факту поширення інформації саме відповідачем. Також апелянт не погоджується з розміром стягнутих судових витрат. Просить скасувати рішення суду та ухвали нове, яким у задоволенні позову відмовити.
Відповідно до ст. 360 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК) 21.12.2019 року представником позивача адвокатом Мацко В.В. надіслано Відзив на апеляційну скаргу (далі Відзив). У Відзиві заперечує доводи апеляційної скарги, просить відмовити у їх задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити в силі.
Сторони по справі та їх представники в судове засідання не з`явилися, хоч належним чином були повідомлені про день і час слухання справи, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, причин неявки суду не повідомили.
Відповідно до частини 2 ст.372 ЦПК неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції вважав за необхідне визнати недостовірною інформацію, яка поширена телеканалом новин «24», який належить Приватному акціонерному товариству «Телерадіокомпанія Люкс» на офіційному веб-сайті о 20:17 год. ІНФОРМАЦІЯ_2 року в рубриці «Новини», а саме у назві опублікованої статті «ІНФОРМАЦІЯ_3», оскільки відповідачем належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 причетний до корупційних схем, суду не надано.
Колегія суддів апеляційного суду Львівської області не погоджується з рішенням суду в частині часткового задоволення позовних вимог.
За приписами ст.21 Конституції України усі люди є вільні і рівні у своїй гідності та правах. Права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними.
Відповідно до положень статті 32 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації.
Згідно зі статтею 34 Конституції України кожен має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію усно,письмово або в інший спосіб-на свій вибір.
За статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей.
Конституційний суд України, даючи офіційне тлумачення частини першої, другої статті 32 Конституції України у рішенні №2-рп/2012 від 20 січня 2012 року дійшов висновку, що в аспекті конституційного подання положення частин першої, другої статті 32, частин другої, третьої статті 34 Конституції України слід розуміти так.
Інформацією про особисте та сімейне життя особи є будь-які відомості та/або дані про відносини немайнового та майнового характеру, обставини, події, стосунки тощо, пов`язані з особою та членами її сім`ї, за винятком передбаченої законами інформації, що стосується здійснення особою, яка займає посаду, пов`язану з виконанням функцій держави або органів місцевого самоврядування, посадових або службових повноважень. Така інформація про особу є конфіденційною.
У той же час, системний аналіз зазначеного рішення Конституційного Суду України та його мотивувальної частини дає підстави для висновків, що перебування особи на посаді, пов`язаній зі здійсненням функцій держави або органів місцевого самоврядування, передбачає не тільки гарантії захисту прав цієї особи, а й додаткові правові обтяження. Публічний характер як самих органів - суб`єктів владних повноважень, так і їх посадових осіб вимагає оприлюднення певної інформації для формування громадської думки про довіру до влади та підтримку її авторитету у суспільстві.
Відповідно до частини другої статті 9 Закону України «Про інформацію» реалізація права на інформацію громадянами, юридичними особами і державою не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб.
Відповідно до статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним у демократичному суспільстві.
За частиною першою статті 302 Цивільного кодексу України (далі ЦК) фізична особа має право вільно збирати, зберігати, використовувати і поширювати інформацію.
Згідно пункту 15 роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених у постанові від 27 лютого 2009 року за №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: 
а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; 
б) поширення інформації стосується певної фізичної або юридичної особи, тобто позивача; 
в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності;
г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і всебічно здійснювати своє особисте немайнове право.
Цивільні права і обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист (ст.ст. 11,15 ЦК).
Відповідно до частини першої ст.275 ЦК фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу.
Згідно положень статті 277 ЦК фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.
Вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначити характер такої інформації та з`ясувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням, встановити факт поширення недостовірної інформації та факт того, що поширена інформація стосується саме особи позивача і що поширена інформація порушує особисті немайнові права особи позивача або перешкоджає повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, при цьому саме позивач повинен довести факт поширення інформації відповідачем.
Спростованою може бути інформація, яка містить відомості про події та явища (факти), яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). В будь-якому випадку це має бути інформація, істинність якої можливо перевірити, існування таких фактів не залежить від їх суб`єктивного сприйняття чи заперечення через думки і погляди особи. Відповідно до ст.32 Конституції України ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених Конституцією України. Не допускається збирання, зберігання, використанні та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Вільне вираження поглядів є істотним чинником повноцінного розвитку особистості в суспільстві, як і здатність особи сприймати заперечення, спонукання, заохочення через думки, ідеї, висловлені іншими людьми.
Відповідно до положення Декларації про свободу політичних дебатів у засобах масової інформації, схваленої 12 лютого 2004 року на 827 засіданні Комітету Міністрів Ради Європи, а також рекомендації, що містяться у резолюції 1165 Парламентської Асамблеї Ради Європи про право на недоторканість приватного життя-публічні особи мають бути відкриті для суворої критики і пильного нагляду громадськості й межа допустимої критики щодо такої особи є значно ширшою. 
У параграфах 40-42 рішення у справі «Українська Прес - Група» проти України» від 29 березня 2005 року Європейський Суд з прав людини зазначив, що журналістська свобода передбачає використання висловлювань, деякою мірою перебільшених або, навіть, провокаційних. При дотриманні умов параграф 2 статті 10 Конвенції право вільно передавати інформацію поширюється не лише на «інформацію» та «ідеї», які сприймаються сприятливо або вважаються необразливими чи нейтральними, але й такі, які ображають, шокують чи викликають стурбованість. Такі є вимоги плюралізму, толерантності і лібералізму, без яких немає «демократичного суспільства». Вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції (рішення у справі Lingens v. Austria,  стор.28, параграф 46). Однак, якщо висловлення є оціночними судженнями, пропорційність втручання має залежати від того, чи існує достатній фактичний базис для оспорюваного висловлювання. Залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя.
Матеріалами справи та судом встановлено, що позивач по справі ОСОБА_1 працює на посаді голови Київського районного суду м.Одеси.
ІНФОРМАЦІЯ_7 року о 20:17 год. на офіційному веб-сайті телеканалу новини «24» було опубліковану новину з наступною назвою «ІНФОРМАЦІЯ_8». Стаття була наступного змісту:
-ІНФОРМАЦІЯ_9».
«ІНФОРМАЦІЯ_9» ОСОБА_4.
Вказані обставини підтверджуються скріншотом статті, опублікованій у мережі інтернет (а.с.17-20).
Даючи правову оцінку вищезазначеному, суд першої інстанції вірно звернув увагу на зміст вислову «суддю обвинувачують», тобто таке сполучення слів є фактичним судженням автора статті, є оцінкою дій громадських активістів, які коментували діяльність позивача на посаді.
Автором статті «ІНФОРМАЦІЯ_10» було відібране інтерв`ю у кількох членів ГО «Всеукраїнська народна рада протидії корупції». Зокрема, у ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які вказували на те, що суддя використовував посаду для своїх цілей, подав у Декларації неправдиві відомості, підкупив члена кваліфікаційної комісії для проходження повторної переатестації.
У п.12 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» роз`яснено, що належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи, яких позивач повинен установити та зазначити у позовній заяві.
Із змісту позовної заяви вбачається, що член громадської організації ОСОБА_4, не зазначений відповідачем у справі, а за клопотанням позивача залучити в якості відповідача ОСОБА_4 , такий судом першої інстанції не був залучений до справи.
Порядок залучення в якості співвідповідача іншої особи, заміна неналежного відповідача на іншого визначені у ст.51 ЦПК.
Позивачем не доведено факт поширення інформації саме відповідачем та які особисті немайнові права його порушені внаслідок цього, як це знайшло відображення у його роботі, посаді та особистому житті. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації в мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту. Так як позивачем не було надано довідки адміністратора системи реєстрації та обліку доменних назв та адреси українського сегмента мережі Інтернет щодо того, хто саме є власником веб-сайту, де був опублікований спірний матеріал, відтак судом не встановлено, хто є автором та поширювачем статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» та чи повинна ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» спростовувати таку інформацію.
Даючи оцінку обставинам справи, суд першої інстанції правильно зазначив, що автором статті була подана інформація, надана громадськими активістами, а тому така відповідачем по справі спростуванню не підлягає.
Колегія суддів не погоджується з рішенням суду в частині визнання недостовірною інформації під назвою опублікованої статті «ІНФОРМАЦІЯ_3» з підстав ненадання відповідачем належних та допустимих доказів причетності судді ОСОБА_1 до корупційних схем. Суд зазначає, що оскільки назва статті взята із висловлювань пікетувальників та словесно відображає зміст та тематику пікету, однак автор зазначеної статті судом не встановлений, а громадські активісти, які допустилися таких висловлювань до справи не залучені в якості відповідачів, відтак назва статті не підлягає спростуванню відповідачем. Визнаючи назву статті недостовірною інформацією, суд першої інстанції всупереч змісту статті, не врахував, що інформація стосувалася публічної особи, інтерес до якої у суспільстві є високим, а тому рівень критики цієї особи або суб`єктивні думки про неї є значно ширшими, ніж окремої пересічної особи. Публічні особи неминуче відкриваються для прискіпливого висвітлення їх слів та вчинків і повинні це усвідомлювати. Щодо ненадання належних та допустимих доказів, то судом не надано оцінки Рішенню НАБУ № 1057, №1058, №1059 від 12.04.2019 року, щодо недотримання позивачем ОСОБА_1 вимог п.2,7 ч.1 ст. 46 Закону України «Про запобігання корупції». Окрім цього, за заявою громадської організації 25.09.2018 року до ЄРДР за № 42018000000002355 були внесені відомості щодо кримінального провадження, яке було розпочате, однак зазначеному не надано належної правової оцінки. (а.с.37-64).
Відповідно до ст.376 ч.1 п. 1 підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування з`ясування обставин, що мають значення для справи.
При ухваленні рішення суд проводить розподіл судових витрат між сторонами. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. За статтею 141 ч.1 п.2 у разі відмови у позові -на позивача. Отже, з позивача ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір оплачений відповідачем у сумі 2 305,50 грн. 
Керуючись ст. ст. 374 ч.1 п.2, 376 ч.1 п.1, 383, 384, 389-391 ЦПК України, суд 

п о с т а н о в и в :

       Апеляційну скаргу представника Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» адвоката Нички Юрія Вадимовича задовольнити.
Рішення Галицького районного суду м.Львова від 29 серпня 2019 року скасувати.
Ухвалити нове судове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні його позову до Приватного акціонерного товариства «Телерадіокомпанія Люкс» про визнання інформації недостовірною та її спростування.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІПН НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) в користь ПрАТ «Телерадіокомпанія Люкс» (код ЄДРПОУ 20765851) 2 305грн. 50 коп. (дві тисячі триста п`ять грн. 50 коп.)
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в порядку, визначеному ст.ст. 389-391 ЦПК України.
Повний текст постанови складено 22 січня 2020 року.

Головуючий Ю.Р.Мікуш

Судді: Т.І.Приколота

Р.В.Савуляк