КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
                                                                                                                                             
                                                                        Апеляційне провадження № 22-ц/824/281/2020                  
                                                                                                     справа № 759/12498/19                                                     
 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И
 
27 січня 2020року Київський апеляційний суд в складі:
            Судді - доповідача:      Андрієнко А.М.
            Суддів:                           Соколової В.В.
                                                   Вербової І.М.
            Розглянувши в порядку ст. 369 ЦПК України цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» Крилової Олени Леонідівни на заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва, постановленого суддею Марко Я.Р. 04 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
У С Т А Н О В И Л А:
У липні 2019 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» звернувся до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
На обґрунтування позовних вимог вказував, що 21.04.2015 між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до умов та правил надання продукту кредитних карт, за умовами якого відповідач отримав кредит у розмірі 20 290, 49 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну карту зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 18 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Кредит укладено по 30.04.2018 року
Відповідач надав згоду на те, що підписана Генеральна угода разом з запропонованими Умовами та правилами, Тарифами складають між ним та Банком Кредитний договір. 
ПАТ КБ «ПриватБанк» свої зобов?язання за договором виконало у повному обсязі, надавши відповідачу кредит у розмірі, встановленому договором, відповідач порушив зобов`язання за договором та не надав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв?язку із чим станом на 22.04.2019 у відповідача виникла заборгованість у розмірі 34 486, 91 грн, що складається з 12 898, 90 грн - заборгованість за кредитом; 5 593, 56 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом; 15 994, 45 грн - заборгованість за пенею та комісією; 3 817, 11 грн штрафи відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.
За таких обставин, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1  заборгованість за Кредитним договором у загальному розмірі 34 486, 91 грн та судові витрати.
Заочним рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 рокув задоволені позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду, представник АТ КБ «ПриватБанк» Крилова О.Л.  подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, мотивуючи тим, що рішення було постановлено з неправильним застосуванням норм матеріального права та неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи.
На обґрунтування апеляційної скарги вказує, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що уклавши Генеральну угоду про реструктуризацію боргу, відповідач зобов?язався сплатити існуючу заборгованість перед Банком на умовах згідно угоди.
Вказував, що пунктом 2.2. Генеральної угоди сторони передбачили відповідальність за порушення строків сплати заборгованості - штраф в розмірі 3817, 11 грн, це саме та сума на яку було зменшено заборгованість станом на дату укладення Генеральної угоди за умовами належної сплати боргу.
Крім того зазначає, що відповідач взагалі не заперечував проти позову, заперечень суду не надав, не спростував розрахунку заборгованості.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
За положенням ч.2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За частиною 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Зважаючи на вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга   підлягає  задоволенню з наступних підстав.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили, що відповідач отримав у позивача кредитну картку та кошти, користувався наданими йому відповідно до пункту 2.1 Генеральної угоди кредитними коштами, та допустив порушення умов її виконання.
Колегія суддів  не погоджується із висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За змістом ст. 526 ЦК України зобов?язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною 1 ст. 1054 ЦК України встановлено, що за кредитним договором Банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов?язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов?язується повернути кредит та сплатити проценти.
Судом установлено, що 27.10.2010 ОСОБА_1 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с. 6).
21.04.2015 між Банком та ОСОБА_1 укладено Генеральну угоду про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт з метою створення сприятливих умов для виконання боржником зобов?язань по кредитному договору від 27.10.2010 року та 25.11.2011 року, а також приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг у ПриватБанку.
АТ КБ «ПриватБанк» як на підставу позовних вимог, посилається на невиконання відповідачем умов Генеральної угоди про реструктуризацію заборгованості та приєднання до Умов та правил надання продукту кредитних карт від 21.04.2015, укладеної між позивачем та ОСОБА_1 .
На підтвердження заявлених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» надано анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «ПриватБанк» від 27.10.2010; Генеральну угоду від 21.04.2015, розрахунок заборгованості за кредитним договором; витяг з Умов та Правил надання банківських послуг.
В позовній заяві позивач зазначає, що у зв?язку з порушенням кредитних зобов?язань відповідач має заборгованість у сумі 34 486, 91 грн, у тому числі: 12 898, 90 грн - заборгованість за кредитом, 5 593, 56 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом, 15 994, 45 грн - заборгованість за пенею та комісією, 3 817, 11 грн штрафи відповідно до пункту 2.2 Генеральної угоди.
Для надання послуг банк видає позичальнику платіжну карточку відповідно до умов пункту 2.1 Генеральної угоди (пункт 2.3).  
Пунктом 2.1. Генеральної угоди визначено, що позичальник сплачує проценти за користування кредитом в розмірі 1,5 % за місяць, що обліковуються на суму залишку заборгованості за кредитом.
Пунктом 2.11 Генеральної угоди, пунктами 1.1.3.1.6, 2.1.1.12.9 Умов та правил передбачено списання коштів з будь - яких рахунків відповідача, без його згоди про таке.
За наведених обставин, суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасування рішення та ухвалення нового про часткове задоволення позовних вимог.
Судом встановлено, що між сторонами по справі 21.04.2015 року укладена Генеральна угода, відповідно до якої відповідач взяв на себе зобов`язання до 30.04.2018 року сплатити заборгованість  за попереднім кредитом у розмірі 20 290, 49 грн.
Колегія суддів вважає, що в разі, якщо відповідач взяв на себе зобов`язання, то воно підлягає  виконанню з його боку , а в разі порушення зобов`язання, кошти повинні бути стягнуті з відповідача на користь позивача.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що відповідачем не сплачено тіло кредиту в розмірі 12 898,90 гривень, яке підлягає стягненню.
Щодо процентів, то вони підлягають стягненню в розмірі, який відповідачем не сплачено на момент закінчення строку договору, тобто на 30.04.2018 року, що відповідно до розрахунку заборгованості на цю дату відповідає розміру 4314, 41 гривна, стягненню підлягає також штраф, який передбачений п.2.2 Генеральної угоди в розмірі 3 817, 11 грн.
В частині стягнення заборгованості за пенею та комісією в розмірі  15 994, 45 грн, колегія суддів вважає, що в задоволенні позову повинно бути відмовлено, так як Генеральною угодою не передбачено стягнення пені та комісії, доказів того, що відповідач брав на себе зобов`язання сплатити пеню та комісію позивач не надав, а тому в задоволенні цієї частини вимог повинно бути відмовлено.
Оскільки суд частково задовольняє вимоги позивача, то з відповідача на його користь стягує судові витрати у розмірі 1921 гривня.
 
Керуючись ст.  367, 374, 376 ЦПК України колегія суддів, 
 
                                                               ПОСТАНОВИЛА:
            
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» ОСОБА_2  задовольнити.
           Заочне рішення Святошинського районного суду м. Києва від 04 листопада 2019 року  скасувати та постановити нове   рішення, яким позовні вимоги АТ КБ «Приват Банк» задовольнити частково.
           Стягнути з ОСОБА_1  (ІПН НОМЕР_1 ) на користь АТ КБ «Приват Банк» код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299 заборгованість за Генеральною угодою від 21.04.2015 року  по тілу кредиту в розмірі  12 898,90 гривень, проценти - 4314, 41 гривні, штраф в розмірі 3 817, 11 грн, судовий збір - 1921 гривня.
            В задоволенні решти позовних вимог відмовити.
            Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
        
Повний текст постанови виготовлено 27 січня 2020 року.

 
Суддя - доповідач:

          Судді: