Постанова                                                                                                                                                                                                
Іменем України                                                                     
15 січня 2020 року
м. Київ
 
справа № 303/7089/18
провадження № 61-13130св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -	Ступак О. В.,	 	
суддів:	Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,	Погрібного С. О., Усика Г. І.,	
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у складі колегії суддів: Фазикош Г. В., Готри Т. Ю., Кондора Р. Ю.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів
 
У листопаді 2018 року ОСОБА_1 звернулась до суду із позовом до ОСОБА_2 про поділ майна.
 
Позов мотивований тим, що сторони перебували у шлюбі з 05 травня 2012 року, мали спільний бюджет, вели спільне господарство, їздили разом на заробітки до Російської Федерації з січня 2013 року по грудень 2015 року. 24 липня 2018 року позивач, перебуваючи на заробітках у Польщі, під час спілкування з відповідачем                 ОСОБА_2 дізналася, що він, без її згоди, продав автомобіль, а саме: PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, який був придбаний під час шлюбу на спільні кошти в сумі 257 400,00 грн. Крім цього, сторони під час шлюбу проживали у квартирі АДРЕСА_1 , яка належить відповідачу. У цій квартирі робили ремонт, купляли різного роду будівельні матеріали, купляли і міняли вікна, покриття для підлоги та інше. Всього за ремонт з врахуванням виконаних робіт було витрачено 214 770,00 грн. Таким чином, позивач вважає, що їй повинна бути виплачена грошова компенсація за автомобіль та ремонтні роботи квартири, оскільки це майно є спільною сумісною власністю подружжя.
 
Рішенням Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року позов задоволено частково. Стягнуто грошову компенсацію з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок Ѕ частини вартості автомобіля марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, державний номерний знак                  НОМЕР_1 (НОМЕР_5 ), номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 ,                   121 349,50 грн. У задоволенні інших позовних вимог відмовлено. Стягнуто з                   ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 1 213,50 грн.
 
Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції, аналізуючи всі надані докази у їх сукупності, дійшов висновку, що сторони у справі до розірвання шлюбу тривалий час не підтримували шлюбні відносини, оскільки позивач переважну більшість часу перебувала на заробітках за межами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України про право виїзду за кордон останньої із відповідними відмітками. Відповідач ОСОБА_2 здійснив відчуження транспортного засобу на свій розсуд проти волі позивача і не в інтересах сім`ї. Також в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази, які б підтверджували отримання коштів від його продажу подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї, а тому ця позовна вимога підлягає задоволенню.
 
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення грошової компенсації за ремонт квартири та витрачений матеріал, суд першої інстанції дійшов до переконання, що у задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити, оскільки позивачем не було надано суду належних, достовірних та допустимих доказів, які б підтверджували факт придбання (сплати) зазначених позивачем сантехнічних товарів та матеріалів саме на квартиру АДРЕСА_1 .
 
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 04 червня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено. Рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль та судового збору скасовано, ухвалено в цій частині нове рішення. У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації за автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , в рахунок Ѕ частини його вартості відмовлено. У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін. Судові витрати покладено на позивача.
 
Скасовуючи частково рішення суду першої інстанції та ухвалюючи нове рішення у відповідній частині про відмову у задоволенні позову в межах апеляційного оскарження (в частині стягнення грошової компенсації за автомобіль), апеляційний суд виходив з того, що спірний автомобіль був проданий згідно з договором купівлі-продажу 26 липня 2018 року, який до того ж ОСОБА_1 не оспорюється, тобто у період перебування сторін у шлюбі, і доказів того, що цей продаж відбувся без згоди позивача, в матеріалах справи немає. При цьому спірний автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 , у сторін відсутній, а отже не може бути предметом поділу, в тому числі й предметом грошової компенсації замість частки у праві спільної сумісної власності на майно.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги, позиція інших учасників справи
 
У липні 2019 року представник ОСОБА_1 ОСОБА_3 звернулася засобами поштового зв`язку до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 червня 2019 року у вищевказаній справі, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить оскаржуване судове рішення скасувати та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
 
Заявник у касаційній скарзі посилається на обставини у справі, наголошує, що не знала, що автомобіль продано, чи відповідач планував його продати, коштів з продажу автомобіля вона не отримувала, ОСОБА_2 не надав доказів, що їй надходили кошти від продажу автомобіля, та не мав права його продавати, зазначає про розбіжності у поясненнях відповідача. Також позивач посилається на норми статей 60, 61, 65, 70, 71 Сімейного кодексу України (далі - СК України), частини четвертої статті 368 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
 
Позивач зазначає, що весь період часу в шлюбі з відповідачем вона працювала офіційно, що підтверджується документами у матеріалах справи, продажу автомобіля їх сім`я не потребувала, оскільки ОСОБА_1 постійно висилала кошти чоловіку з Польщі, бо він ніде не працював.
 
У серпні 2019 року до Верховного Суду надійшов відзив ОСОБА_2  на касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , у якому відповідач просить оскаржувану постанову апеляційного суду залишити без змін, а касаційну скаргу без задоволення, посилаючись на те, що спірний автомобіль був проданий згідно з договором купівлі-продажу 26 липня 2018 року, тобто у період перебування у шлюбі з позивачем, сам договір купівлі-продажу позивачем не оспорений; у касаційній скарзі не зазначено, в чому саме полягає неправильне застосування апеляційним судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права; доводи касаційної скарги зводяться до повторної переоцінки доказів.
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду від 23 липня 2019 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 04 червня 2019 року, витребувано матеріали справи з Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області та надано учасникам справи строк для подання відзиву.
 
Ухвалою Верховного Суду від 24 грудня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з частиною третьою статті 3 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
 
Відповідно до частинидругої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України передбачено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Отже, суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені судами попередніх інстанцій, з огляду на положення статті 400 ЦПК України.
Із зазначених підстав не підлягають розгляду та дослідженню додані до касаційної скарги заявника документи як підтвердження її доводів.
 
З огляду на межі касаційної скарги та її прохальну частину, Верховний Суд перевіряє законність оскаржуваного судового рішення лише в частині щодо позовної вимоги про стягнення грошової компенсації Ѕ частини вартості проданого спірного автомобіля.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з огляду на таке.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 05 травня 2012 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_1. зареєстрований шлюб у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Мукачеву Мукачівського міськрайонного управління юстиції Закарпатської області, що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 05 травня                2012 року серії НОМЕР_4 , після чого позивач змінила прізвище на « ОСОБА_1 ».
 
За час шлюбу ними було придбано автомобіль марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, колір сірий, державний номерний знак НОМЕР_1 . Вартість автомобіля на момент його придбання складала 22 000,00 дол. США.
 
Придбаний у шлюбі транспортний засіб з 21 серпня 2014 року згідно з реєстраційною карткою ТЗ був зареєстрований за ОСОБА_2 на праві власності.
26 липня 2018 року між ОСОБА_2 і ОСОБА_6 в територіальному сервісному центрі МВС 2142 РСЦ МВС в Закарпатській області укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2142/2018/1040049. На умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві транспортний засіб марки PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, номер кузова (шасі, рама) НОМЕР_3 , державний номерний знак НОМЕР_5 . За домовленістю сторін ціна автомобіля складає 242 699,00 грн.
 
12 вересня 2018 року шлюб між ОСОБА_2 і ОСОБА_1 розірвано згідно зі свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_6 .
 
18 вересня 2018 року між ОСОБА_6 і ОСОБА_7 в територіальному сервісному центрі МВС 2142 РСЦ МВС в Закарпатській області укладений договір купівлі-продажу транспортного засобу № 2142/2018/1108693. На умовах даного договору продавець зобов`язується передати у власність покупцеві спірний транспортний засіб марки PEUGEOT (із зміненим державним номерним знаком на                НОМЕР_1 ). За домовленістю сторін ціна автомобіля складає 250 206,00 грн.
 
У період часу з 22 червня 2018 року по 09 липня 2018 року та з 27 липня 2018 року по 20 серпня 2018 року ОСОБА_1 згідно з паспортом громадянина України про право виїзду за кордон серії НОМЕР_8 перебувала в Польщі.
 
Нормативно-правове обґрунтування
За правилом статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи; вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб; у випадку, коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з частинами другою та третьою статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
За вимогами частин першої, другої статті 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.
Згідно з частиною третьою статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до частини третьої статті 65 СК України для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово.
Автомобіль є цінною річчю, а тому його продаж може здійснюватися за письмової згоди другого з подружжя.
Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
У випадку коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі.
За змістом наведених норм, факт використання коштів отриманих від продажу спільного майна в інтересах сім`ї повинен доводити той із подружжя, хто відчужив таке майно без згоди на це іншого подружжя.
У відповідності до пункту третього частини першої статті 208 ЦК України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу.
За змістом статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
 
Оскільки норми СК України передбачають надання згоди іншого з подружжя на відчуження цінної речі, якою є автомобіль, у письмовому вигляді, тому наявність такої згоди може бути доведена лише письмовими доказами. З огляду на викладене, посилання суду апеляційної інстанції, що позивач на підтвердження здійснення продажу автомобіля без її згоди не надала достатніх доказів для цього, суперечить положенням статей 77 та 78 ЦПК України щодо належності та допустимості доказів.
Натомість суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог щодо стягнення Ѕ частини вартості транспортного засобу PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, оскільки цей автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього, а матеріали справи не містять доказів того, що    ОСОБА_1 давала письмову згоду на відчуження спірного транспортного засобу.
 
Відповідач ОСОБА_2 , як той з подружжя, хто здійснив відчуження автомобіля, зобов`язаний був довести наявність письмової згоди дружини на це та що отримані від цього кошти пішли на потреби сім`ї чи такий продаж був здійснений в її інтересах. У матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази з боку відповідача, які б підтверджували наявність письмової згоди ОСОБА_1 на відчуження автомобіля, чи отримання коштів від продажу автомобіля подружжям, та що кошти були витрачені в інтересах сім`ї.
Оскільки автомобіль був відчужений ОСОБА_2 поза волею іншого співвласника, позивач не позбавлена права на відповідну грошову компенсацію вартості відчуженого майна (транспортного засобу).
При цьому відповідачем не спростовано визначену позивачем у позовній заяві та погоджену судом першої інстанції суму компенсації вартості Ѕ частини вартості автомобіля PEUGEOT, модель 508, 2011 року випуску, у розмірі 121 349,50 грн.
До складу майна, що підлягає поділу, входить загальне майно, наявне у подружжя на час розгляду справи, і те, що знаходиться у третіх осіб.
Суд апеляційної інстанції не надав належної оцінки доводам позивача щодо відсутності її згоди на відчуження спірного транспортного засобу, набутого подружжям позивача та відповідача під час шлюбу, не застосував частину третю статі 65 СК України до спірних правовідносин, скасувавши правильне по суті та законне рішення суду першої інстанції у відповідній частині.
 
Колегія суддів не погоджується із посиланням суду апеляційної інстанції на те, що в матеріалах справи немає достатніх доказів того, що продаж спірного автомобіля відбувся без згоди позивача, оскільки з огляду на зміст статті 65 СК України наявність згоди на укладення договору щодо розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, повинна доводити саме особа, яка уклала такий договір (у справі, що розглядається, тягар доказування покладається на відповідача).
 
Пред`явлений ОСОБА_1 позов в частині стягнення грошової компенсації                Ѕ вартості відчуженого автомобіля, а не запропонований апеляційним судом позов про оскарження укладеного договору купівлі-продажу автомобіля чи позов про поділ грошей, які були одержані за цим договором та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за умови їх наявності, відповідає закріпленим у статті 7 СК України засадам розумності і добросовісності, оскільки відповідач надає свою згоду на позбавлення її частки у праві власності, в свою чергу, отримуючи грошову компенсацію в якості відшкодування.
 
Відповідно до статті 413 ЦПК України суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.
Отже, колегія суддів вважає, що, вирішуючи спір, суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України,рішення суду першої інстанції про часткове задоволення позовних вимог забезпечує ефективне поновлення порушеного права позивача,ухвалено відповідно до норм матеріального права і з дотриманням норм процесуального права, а тому це рішення відповідно до статті 413 ЦПК України необхідно залишити в силі, а постанову апеляційного суду - скасувати.
Розподіл судових витрат
 
Статтею 416 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції в постанові розподіляє судові витрати.
 
Відповідно до частини другої статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
 
З огляду на висновок щодо суті касаційної скарги, скасування постанови суду апеляційної інстанції, понесені відповідачем витрати у суді апеляційної інстанції залишаються за ним.
 
Окрім цього, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подання позивачем касаційної скарги у розмірі, що підлягала сплаті, в сумі 2 427,00 грн.
 
Керуючись статтями 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3  задовольнити.
 
Постанову Закарпатського апеляційного суду від 04 червня 2019 року скасувати, рішення Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 25 березня 2019 року залишити в силі.
 
Стягнути із ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  2 427,00 грн судового збору за подання касаційної скарги.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

 
Головуючий	О. В. Ступак    	
Судді:	І. Ю. Гулейков    	
 	С. О. Погрібний    	
 	Н. Ю. Сакара  	
 	 	
 	Г. І. Усик