ПОСТАНОВА
Іменем України

09 грудня 2019 року 
Київ
справа №813/6995/14
адміністративне провадження №К/9901/18122/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
головуючого судді Мартинюк Н.М., 
суддів Жука А.В., Мельник-Томенко Ж.М., 

розглянув у попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ
на постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року (головуючий суддя - Грень Н.М.)
і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року (головуючий суддя - Каралюс В.М., судді - Бруновська Н.В., Матковська З.М.) 
у справі № 813/6995/14
за позовом ОСОБА_1 
до Львівського державного університету внутрішніх справ
про визнання протиправною бездіяльності, виплату грошового забезпечення та зобов`язання вчинити дії.

І. ІСТОРІЯ СПРАВИ

Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2014 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Львівського державного університету внутрішніх справ, в якому, з урахуванням уточнень, просив: 

- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу за період з лютого 2009 року до січня 2011 року надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії;

- стягнути з Львівського державного університету внутрішніх справ на користь ОСОБА_1 щомісячні додаткові види виплат, а саме, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 45%, що становить 15   333,57 грн і премію у розмірі 26%, що становить 18   032,58 грн; 

- зобов`язати відповідача надати Головному управлінню Пенсійного фонду України у Львівській області грошовий атестат і довідку про додаткові види грошового забезпечення позивача у 2009-2011 роках з урахуванням щомісячних додаткових видів виплат: надбавки за виконання особливо важливих завдань у розмірі 50% та премії у розмірі 35%.

В обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 посилався на те, що після звільнення отримав грошовий атестат, згідно якого грошове забезпечення включає, зокрема, надбавку за виконання особливо важливих завдань у розмірі 45% та премію у розмірі 26%. Також отримав довідку про додаткові види грошового забезпечення для призначення пенсії, згідно якої розмір надбавки та премії є іншим і в період з лютого 2009 року до січня 2011 року надбавка була встановлена на рівні від 0% до 50%, а премія від 0% до 35%.

Позивач посилався на те, що його право на встановлення надбавки за виконання особливо важливих завдань і премії визначене постановою Кабінету Міністрів України від 7 листопада 2007 року №1294 "Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" та Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499. Однак, відповідач всупереч положень цих актів, не нараховував або зменшував нарахування грошового забезпечення у період з лютого 2009 року до січня 2011 року.

ОСОБА_1 вказував, що виплата надбавки визначається залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується, а преміювання здійснюється відповідно до відповідного положення про преміювання. Позивач зазначає, що встановлення надбавки та премій, а також позбавлення/зменшення їх розміру має здійснюватися наказами відповідача із зазначенням причин для цього у відповідних наказах.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

У листопаді 2014 року відповідач звертався до суду з клопотанням про залишення позову без розгляду у зв`язку з пропуском ОСОБА_1 встановленого процесуальним законом строку звернення до суду. Однак, ухвалою Львівського окружного адміністративного суд від 2 грудня 2014 року у задоволенні цього клопотання відмовлено (ухвала не оскаржувалась). 

Львівський окружний адміністративний суд своєю постановою від 20 березня 2015 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року, позов задовольнив частково: 

- визнав неправомірними дії відповідача щодо недоплати грошового забезпечення позивачу; 

- зобов`язав Львівській державний університет внутрішніх справ здійснити донарахування грошового забезпечення ОСОБА_1 за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку у розмірі 45 % посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань і виплатити суми донарахувань у розмірі 15   333,57 грн і 18   032,58 грн, відповідно, загалом суму у розмірі 33   366,15 грн; 

- зобов`язав Львівській державний університет внутрішніх видати позивачу довідку про даткові види грошового забезпечення за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку у розмірі 45 % посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премію відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань.

У задоволені решти позовних вимог відмовив.

Ці судові рішення мотивовані тим, що посадовими особами відповідача не видавалися накази про позбавлення/зменшення ОСОБА_1 надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії, що свідчить про порушення відомчих нормативно-правових актів щодо порядку позбавлення/зменшення розмірів вказаних додаткових видів грошового забезпечення. 

Постанова Львівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2015 року і ухвала Одеського апеляційного адміністративного суду від 21 вересня 2015 року були предметом касаційного перегляду. 

Так, Вищий адміністративний суд України ухвалою від 21 квітня 2016 року ці судові рішення скасував, а справу направив на новий розгляд. Постановляючи цю ухвалу Вищий адміністративний суд України зазначив, що встановлення розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань і премії є правом, а не обов`язком керівника і її розмір залежить від їх особистого вкладу в загальний результат служби та виплачується у межах фонду преміювання. Оскільки розмір вказаної надбавки і премії регулювався наказами керівника установи, суди мали перевірити, в якому саме розмірі вони встановлювалися за кожний місяць спірного періоду, та чи оскаржував позивач ці накази з урахуванням передбаченого законом строку звернення до суду.

Також Вищий адміністративний суд України звернув увагу на те, що суди обох інстанцій не навели переконливих мотивів з приводу того, чому відсоток надбавки і премії за останні три місяці служби (45% і 26%, відповідно) необхідно застосувати за період з лютого 2009 року, оскільки розмір цих виплат є змінною величиною. Крім того, посилаючись на Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу, яке затверджене наказом від 30 грудня 2009 року № 362 і яке почало діяти з 1 січня 2010 року, суди першої та апеляційної інстанцій не звернули увагу, що спірні правовідносини виникли до його прийняття, а саме з 1 лютого 2009 року.

У результаті нового розгляду цієї справи Львівський окружний адміністративний суд прийняв постанову від 24 листопада 2016 року, залишену без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суд від 2 березня 2017 року, якою: 

- визнав неправомірними дії Львівського державного університету внутрішніх справ щодо недоплати грошового забезпечення ОСОБА_1 ;

- зобов`язав відповідача здійснити донарахування грошового забезпечення позивача за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку у розмірі 45% посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань і виплатити суми донарахувань у розмірі 15   333,57 грн та 18   032,58 грн, відповідно, загалом суму у розмірі 33   366,15 грн; 

- зобов`язав Львівській державний університет внутрішніх справ видати ОСОБА_1 довідку про додаткові види грошового забезпечення за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року, встановивши йому надбавку у розмірі 45 % посадового окладу за виконання особливо важливих завдань, а також премії відповідно до особистого вкладу в загальний результат роботи в розмірі 26% від усіх видів нарахувань.

У задоволені решти позовних вимог відмовив.

Приймаючи ці судові рішення, суди зазначили, що встановлювати і виплачувати надбавку та премії, які не є обов`язковими, є правом ректора того навчального закладу, в якому працює особа при наявності коштів в межах виділених бюджетних асигнувань. Однак, на право відповідача впливають не лише наявність бюджетних асигнувань, а й наявність підстав для встановлення (позбавлення, зменшення) конкретному працівнику надбавки, премії. Отже, право керівника обмежується, коли працівник у відповідному періоді допустив невиконання або неналежне виконання покладених на нього посадових обов`язків, про що має бути виданий відповідний наказ із зазначенням конкретних підстав позбавлення або зменшення надбавки, премії. 

У зв`язку з відсутністю відповідних наказів про позбавлення чи зменшення відповідної надбавки та премій, суди дійшли висновку, що відповідач незаконного позбавив позивача права отримання цих виплат. 

Короткий зміст вимог касаційних скарг та відзивів (заперечень)

У касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року та ухвалити нове рішення, яким справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Відповідач посилається на те, що: 

- суди повністю проігнорували висновки Вищого адміністративного суду України, зроблені в ухвалі від 21 квітня 2016 року, чим порушили частину п`яту статті 227 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), згідно якої висновки і мотиви, з яких скасовані рішення, є обов`язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при розгляді справи; 

- позивач не оскаржував накази, якими йому встановлювалися надбавки та премії, а, отже, пропустив строк звернення до суду, внаслідок чого суди повинні були застосувати наслідки пропуску строку позовної давності, однак цього не зробили; 

- суди безпідставно взяли за основу розмір надбавки - 45% і премії - 26%, задовольняючи позовні вимоги про виплату позивачу відповідних сум за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року;

- суди залишили без уваги доводи відповідача про те, що надбавки і премії не мають постійного характеру, а їх встановлення є правом, а не обов`язком керівника та їх розмір залежить від особистого вкладу працівника в загальний результат служби.

У запереченнях на касаційну скаргу позивач повністю погоджується з мотивами, що викладені в оскаржуваних судових рішеннях щодо незаконного позбавлення ОСОБА_1 права на щомісячні надбавки та премії за період з 1 лютого 2009 року до 31 січня 2011 року. Також звертає увагу на те, що обов`язком ректора вищого навчального закладу при призначенні особи на штатну посаду в органи внутрішніх справ є встановлення грошового забезпечення, яке складається з конкретного розміру окладів, надбавок, доплат, що відображається в наказі. Однак, відповідач не встановив позивачу розмір грошового забезпечення, чим не дотримався вимог, що передбачені пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» та пунктом 1.5 Інструкції про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499.

Крім того, позивач не погоджується з доводами скаржника щодо пропуску строку позовної давності, вказуючи на те, що працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. 

II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ 

Судами встановлено, що наказом ректора Львівського державного університету внутрішніх справ №107 о/с від 12 вересня 1996 року майор міліції ОСОБА_1 призначений на посаду секретаря секретаріату Вченої ради.

Наказом №33 о/с від 18 січня 2011 року позивач звільнений з органів внутрішніх справ у відставку за пунктом 65 «а» Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за віком).

Згідно з грошовим атестатом №8, виданим відповідачем при звільненні, грошове забезпечення ОСОБА_1 складається з таких виплат: посадовий оклад 1550,00 грн, оклад за спеціальним званням 135,00 грн, надбавка за вислугу років 30% у розмірі 505,50 грн, надбавка за виконання особливо важливих завдань 45% у розмірі 985,73 грн, надбавка за вчене звання 25% у розмірі 387,50 грн, надбавка за наукову ступінь 15% у розмірі 232,50 грн, премія 26% у розмірі 987,02 грн, індексація 0 грн. Всього за грошовим атестатом - 5   017,58 грн в місяць. 

Згідно з довідкою про додаткові види грошового забезпечення позивача, виданою Львівським державним університетом внутрішніх справ, з лютого 2009 року до січня 2011 року надбавка за виконання особливо важливих завдань не мала сталого розміру і коливалась від 0 до 50% (останні три місяці - 45%), а премія від 0 до 35% (останні три місяці - 26%).

Розміри надбавки та премії встановлювалися наказами відповідача, а саме:

у 2009 році:
- №11 о/с від 15 січня 2009 року - надбавка 15% за січень 2009 року; №71 о/с від 17 лютого 2009 року - премія в січні 2009 року не встановлена;
- №72 о/с від 17 лютого 2009 року - надбавка 15% за лютий 2009 року; №99 о/с від 12 березня 2009 року - премія за лютий 2009 року не встановлена;
- №100 о/с від 12 березня 2009 року - надбавка 15% за березень 2009 року; №134 о/с від 10 квітня 2009 року - премія за березень 2009 року не встановлена;
- №135 о/с від 10 квітня 2009 року - надбавка 15 % за квітень 2009 року; №183 о/с від 15 травня 2009 року - премія за квітень 2009 року не встановлена;
- №184 о/с від 15 травня 2009 року - надбавка 15 % за травень 2009 року; №239 о/с від 16 червня 2009 року - премія за травень 2009 року не встановлена;
- №240 о/с від 16 червня 2009 року - надбавка в червні 2009 року не встановлена; №3 298 о/с від 20 липня 2009 року - премія за червень 2009 року не встановлена;
- №299 о/с від 20 липня 2009 року - надбавка в липні 2009 року не встановлена; №343 о/с від 10 серпня 2009 року - премія за липень 2009 року не встановлена;
- №344 о/с від 10 серпня 2009 року - надбавка в серпні 2009 року не встановлена; №432 о/с від 14 вересня 2009 року - премія за серпень 2009 року не встановлена;
- №433 о/с від 14 вересня 2009 року - надбавка 5 % у вересні 2009 року; №495 о/с від 19 жовтня 2009 року - премія 35 % за вересень 2009 року;
- №496 о/с від 19 жовтня 2009 року - надбавка 50% в жовтні 2009 року; №521 о/с від 10 листопада 2009 року - премія за жовтень не встановлена;
- №522 о/с від 10 листопада 2009 року - надбавка 6% в листопаді 2009 року; №562 о/с від 11 грудня 2009 року - премія за листопад 2009 року не встановлена;
- №563 о/с від 11 грудня 2009 року - надбавка 23% в грудні 2009 року; №6 о/с від 12 січня 2010 року - премія за грудень 2009 року не встановлена.

У 2009 році надбавка та премія встановлювались відповідачем на підставі Положення про порядок виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ».

У 2010 році:
- №7 о/с від 12 січня 2010 року - надбавка 4% в січні 2010 року;
- №44 о/с від 10 лютого 2010 року - надбавка 4 % в лютому 2010 року;
- №81 о/с від 10 березня 2010 року - надбавка 8 % в березні 2010 року;
- №137 о/с від 13 квітня 2010 року - надбавка 7 % в квітні 2010 року;
- №254 о/с від 18 червня 2010 року - надбавка 16 % в червні 2010 року;
- наказів про встановлення надбавки та премії в травні 2010 року відповідач не надав. Згідно з довідкою про грошове забезпечення в травні 2010 року нарахована надбавка 16 %, премія   0 %.;
- наказ про встановлення надбавки в липні 2010 року відповідач не надав. Згідно з довідкою про грошове забезпечення в липні 2010 року нарахована надбавка 16 %; №355 о/с від 16 серпня 2010 року - премія 5 % за липень 2010 року;
- №354 о/с від 16 серпня 2010 року - надбавка 10 % у серпні 2010 року; №418 о/с від 14 вересня 2010 року - премія 5 % у серпні 2010 року;
- №419 о/с від 14 вересня 2010 року - надбавка 10% у вересні 2010 року; №457 о/с від 13 жовтня 2010 року - премія 12% у вересні 2010 року;
- за жовтень 2010 року відповідач надав лише наказ №458 о/с від 13 жовтня 2010 року - надбавка 10 % у вересні 2010 року. Згідно з довідкою про грошове забезпечення в жовтні 2010 року нарахована - надбавка 10 %, а премія - 33 %.;
- за листопад 2010 року відповідач надав наказ №507 о/с від 19 листопада 2010 року - надбавка 45 % у вересні 2010 року. Згідно з довідкою про грошове забезпечення у листопаді 2010 року нараховано надбавку - 45 %, премію - 26 %.;
- за грудень 2010 року відповідач надав наказ №539 о/с від 13 грудня 2010 року - надбавка 45 % у вересні 2010 року; №549 о/с від 15 грудня 2010 року - премія 26 % у листопаді 2010 року. Згідно з довідкою про грошове забезпечення в грудні 2010 року нарахована надбавка - 45 %, премія - 26 %.

Суди встановили, що у 2010 році відповідач видавав накази на підставі Положення про порядок виплати грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, затвердженого наказом МВС України від 31 грудня 2007 року №499 «Про впорядкування структури та умов грошового забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ». Преміювання здійснював відповідно до Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ Львівського державного університету внутрішніх справ, затвердженого наказом №362 від 30 грудня 2009 року, яке введено в дію 1 січня 2010 року.

У 2011 році наказів про встановлення/невстановлення позивачу надбавки та премії відповідач не надав. Однак, згідно довідки про грошове забезпечення, виданої відповідачем, у січні 2011 року позивачу нараховувалась надбавка - 45 % і премія - 26 %. Це свідчить про визнання відповідачем встановлення ОСОБА_1 у січні 2011 року зазначеного грошового забезпечення, незважаючи на відсутність відповідних наказів.

Судами також встановлено, що рапорти про позбавлення/зменшення позивача надбавок за виконання особливо важливих завдань та премій не складались, накази про конкретні підстави позбавлення/зменшення позивача грошового забезпечення не видавалися і позивач не був ознайомлений з такими наказами. В матеріалах справи докази протилежного відсутні, а відповідач під час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції цих обставин не спростував.

Виходячи з викладеного, між сторонами виник спір щодо права ОСОБА_1 на отримання грошового забезпечення у виді надбавки за виконання особливо важливих завдань (45%) та премії (26%) за період з лютого 2009 року до січня 2011 року, підстав їх встановлення та розміру.

ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)

Статтею 19 Закону України «Про міліцію» передбачено, що форми і розміри грошового забезпечення працівників міліції встановлюються Кабінетом Міністрів України і повинні забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування якісного особового складу міліції, диференційовано враховувати характер і умови роботи, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності і компенсувати їх фізичні та інтелектуальні затрати.

Пунктом 1 постанови Кабінету Міністрів України №1294 від 7 листопада 2007 року «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (далі - «Постанова №1294») передбачено, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.

Згідно пункту 2 Постанови №1294 виплата грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснюється в порядку, що затверджується, зокрема, Міністерством внутрішніх справ.

Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 31 грудня 2007 року №499 затверджено Інструкцію про порядок виплати грошового забезпечення особам рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ (далі - «Інструкція №499»).

Підставою для виплати грошового забезпечення є наказ начальника органу внутрішніх справ про призначення на штатну посаду, яка входить у його номенклатуру, наказ ректора вищого навчального закладу про зарахування на навчання або наказ про зарахування в розпорядження відповідного органу та встановлення конкретного розміру окладів, надбавок, доплат тощо (пункт 1.5 Інструкції).

Пунктом 1.6. Інструкції №499 передбачено, що грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ виплачується за місцем служби і виключно в межах асигнувань, затверджених кошторисом доходів і видатків органу, підрозділу, закладу чи установи Міністерства внутрішніх справ на грошове забезпечення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ.

Відповідно до пункту 5 Постанови №1294 керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання, надано право установлювати:

- надбавку за виконання особливо важливих завдань під час проходження служби військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу - у розмірі до 50 відсотків посадового окладу з урахуванням окладу за військовим (спеціальним) званням та надбавки за вислугу років. Порядок та умови виплати такої надбавки визначаються залежно від якості, складності, обсягу та важливості виконуваних завдань. У разі несвоєчасного або низькоякісного виконання завдань надбавка скасовується або розмір її зменшується (абзац третій підпункту 1 пункту 5).

- здійснювати преміювання військовослужбовців (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення (підпункт 2 пункту 5).

Щодо виплати надбавки, то такі ж умови за виконання особливо важливих завдань встановлено пунктом 2.5. Інструкції №499.

Згідно з пунктами 2.15.1. - 2.15.5 пункту 2.15. Інструкції №499 преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до їх особистого вкладу в загальний результат служби у межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів, та економії фонду грошового забезпечення. 

Преміювання осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ здійснюється відповідно до положення про преміювання, розробленого з метою визначення порядку матеріального заохочення осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, з урахуванням специфіки та особливостей виконання покладених на них службових обов`язків, своєчасності і точності виконання рішень державних органів та розпоряджень і вказівок керівників підрозділів.

Зменшення розміру премії, позбавлення її проводяться відповідно до положення про преміювання. 

Виплата премії за минулий місяць проводиться в поточному місяці разом з виплатою грошового забезпечення. 

Виплата премій особам рядового і начальницького складу, зменшення її розміру або позбавлення в повному розмірі здійснюються за наказами керівників органів і підрозділів, закладів та установ Міністерства внутрішніх справ України. Накази про преміювання осіб рядового і начальницького складу видаються до 10-го числа кожного місяця на підставі мотивованих рапортів начальників структурних підрозділів, погоджених з фінансовим підрозділом у частині розміру фонду преміювання. У рапортах з клопотанням про позбавлення премії чи зменшення її розмірів зазначаються конкретні причини, які стали підставою для цього.

Підпунктом 3.1. Положення про преміювання осіб рядового і начальницького складу Львівського державного університету внутрішніх справ, яке затверджене наказом відповідача від 30 грудня 2009 року № 362 та введене в дію з 1 січня 2010 року (далі - «Положення про преміювання ЛДУВС»), визначено показники преміювання (наприклад, виконавська та службова дисципліна, своєчасність та якість підготовки матеріалів, що стосуються діяльності навчального закладу).

Пунктами 3.4., 3.6. Положення про преміювання ЛДУВС також визначено, що керівники структурних підрозділів подають відділу роботи з персоналом списки щодо зменшення (позбавлення в повному обсязі) розміру премії окремим особам рядового і начальницького складу навчального закладу, які не забезпечили вчасного виконання показників, передбачених пунктом 3.1. Зазначені списки затверджуються ректором університету. Зменшення розміру чи позбавлення премії в повному обсязі, в кожному окремому випадку оголошується наказом та повідомляється вказаним працівникам під розписку. 

ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Відповідно до частини першої, четвертої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції, чинній на час здійснення касаційного перегляду (далі -«КАС України») суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. У суді касаційної інстанції не приймаються і не розглядаються вимоги, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції. Зміна предмета та підстав позову у суді касаційної інстанції не допускається.

Надаючи оцінку доводам скаржника про те, що суди повністю проігнорували висновки Вищого адміністративного суду України, зроблені в ухвалі від 21 квітня 2016 року, чим порушили частину п`яту статті 227 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року), Верховний Суд зазначає таке. 

Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21 квітня 2016 року розтлумачив, що встановлення розміру надбавки за виконання особливо важливих завдань і премії є правом, а не обов`язком керівника. Оскільки розмір вказаної надбавки і премії регулювався наказами керівника установи, суди мали перевірити, в якому саме розмірі вони встановлювалися за кожний місяць спірного періоду, та чи оскаржував позивач ці накази з урахуванням передбаченого законом строку звернення до суду. 

Суд першої інстанції, що розглядав цю справу після повернення її на новий розгляд на виконання зазначеної ухвали Вищого адміністративного суду України у постанові від 24 листопада 2016 року встановив обставини щодо розміру та підстав виплати позивачу надбавки за виконання особливо важливих завдань і премії за кожен місяць, починаючи з січня 2009 року до січня 2011 року включно. 

Щодо перевірки оскарження позивачем відповідних наказів відповідача про встановлення додаткових видів грошового забезпечення з урахуванням передбаченого законом строку звернення до суду, то Верховний Суд зауважує, що за загальним положенням трудового законодавства, яке закріплене у статті 233 Кодексу законів про працю України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати (у справі, що розглядається - грошового забезпечення) без обмеження будь-яким строком. 

Аналогічна позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №806/1803/14.

Відтак, суди попередніх інстанцій не порушили норм процесуального права щодо дотримання позивачем строку звернення до суду з цим позовом, а тому доводи скаржника в цій частині Верховний Суд відхиляє. 

Також Вищий адміністративний суд України в ухвалі від 21 квітня 2016 року звернув увагу на те, що суди обох інстанцій не навели переконливих мотивів з приводу того, чому відсоток надбавки і премії за останні три місяці служби необхідно застосувати за період з лютого 2009 року, оскільки розмір цих виплат є змінною величиною. 

Стосовно цього суд першої інстанції зазначив, що, оскільки, судом перевірено та встановлено безпідставність позбавлення відповідачем ОСОБА_1 надбавки за виконання особливо важливих завдань та премії, їх необґрунтоване зменшення, то при визначенні їх розміру, що має бути донарахований і виплачений в період з лютого 2009 року до січня 2011 року у місяці, де надбавка встановлена нижче, ніж 45%, а премія нижче, ніж 26%, слід за основу брати розмір, встановлений в останній місяць її нарахування, тобто 45% та 26%. Крім того, вказаний розмір надбавки за виконання особливо важливих завдань (45%) та премії (26%) включений до основного грошового забезпечення позивача.

Тобто, після нового розгляду суди першої та апеляційної інстанцій навели мотиви щодо застосування вказаних розмірів надбавки та премії, яку взяли за основу для здійснення донарахування відповідних виплат. 

В контексті цього аргументу необхідно враховувати, що, як встановлено судами, частина наказів, виданих в 2010 році мають суттєві недоліки, а саме в частині місяця за який ОСОБА_1 встановлено надбавку, премію, а за деякі місяці 2010 року наказів відповідач взагалі не надав, хоча фактично тоді надбавка і премія позивачу встановлювались і виплачувались, що підтверджується довідкою про грошове забезпечення. 

Статтею 162 КАС України в редакції, чинній на час прийняття оскаржуваних судових рішень, визначено повноваження суду при вирішення справи. Частина друга цієї статті передбачала, що суд може прийняти іншу постанову, яка б гарантувала дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень

Тобто, суд вправі обрати той спосіб захисту, який передбачений статтею 162 КАС України або інший спосіб, який гарантує дотримання і захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина. Суди обґрунтували обраний спосіб захисту прав позивача щодо застосування розмірів надбавки (45%) та премії (26%), яку взяли за основу для здійснення донарахування відповідних виплат, пославшись на останні дані, які підтверджені належними доказами. 

Відтак, Верховний Суд вважає обраний судами спосіб захисту пропорційним та обґрунтованим і відхиляє доводи скаржника, згідно яких він з цим способом захисту не погоджується.

Крім того, слід зазначити, що суди також врахували висновок Вищого адміністративного суду України про те, що Положення про преміювання ЛДУВС, яке почало діяти з 1 січня 2010 року, застосовується до спірних правовідносини лише після вказаної дати. 

Отже, в ході касаційного розгляду не знайшли свого підтвердження доводи скаржника про те, що суди під час нового розгляду повністю проігнорували висновки Вищого адміністративного суду України, викладені в ухвалі від 21 квітня 2016 року. Тому Верховний Суд вважає, що порушень частини п`ятої статті 227 КАС України (в редакції, чинній до 15 грудня 2017 року) суди першої та апеляційної інстанцій не допустили. 

Також, Верховний Суд відхиляє аргументи скаржника стосовно того, що суди попередніх інстанцій залишили без уваги доводи відповідача про те, що надбавки і премії, які є предметом цього спору, не мають постійного характеру, а їх встановлення є правом, а не обов`язком керівника і їх розмір залежить від особистого вкладу працівника в загальний результат служби.

Так, судами встановлено, що надбавка за виконання особливо важливих завдань та премії за період з лютого 2009 року до січня 2011 року встановлювались та виплачувались позивачеві, що випливає з грошового атестату №8 і довідки про додаткові види грошового забезпечення (а.с. 8-9, т. 1). Це свідчить про щомісячний характер цих виплат.

Крім того, суд касаційної інстанції погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що встановлювати та виплачувати надбавку та премії, які не є обов`язковими, є правом ректора того навчального закладу, в якому працює особа при наявності коштів в межах виділених бюджетних асигнувань. В світлі цього висновку суди вірно зазначили, що протягом лютого-грудня 2009 року, з січня до грудня 2010 року та в січні 2011 року, відповідач встановлював і виплачував ОСОБА_1 надбавки і премії, хоч і в різних розмірах. Наведене свідчить про те, що протягом 2009-2011 років бюджетні асигнування на зазначені цілі виділялись. Натомість, відповідач не надав судам доказів про відсутність в затвердженому кошторисі коштів на відповідні роки і місяці. Тому посилання на відсутність бюджетних асигнувань для їх виплати суди обґрунтовано не брали до уваги. 

Також Верховний Суд погоджується з висновком судів про те, що на право відповідача впливають не лише наявність бюджетних асигнувань, а й наявність підстав для встановлення (позбавлення, зменшення) конкретному працівнику надбавки, премії. 

Отже, керівник, реалізуючи своє право на встановлення надбавок і премій, повинен діяти відповідно до норм Постанови №1294, Інструкції №499 і Положення про преміювання ЛДУВС. Так, право керівника обмежується нормами цих нормативних актів, згідно яких працівник може бути позбавлений премії або вона може бути зменшена у тому разі, якщо він у відповідному періоді допустив невиконання або неналежне виконання покладених на нього посадових обов`язків, що негативно вплинуло на загальні результати роботи, про що має бути виданий відповідний наказ із зазначенням конкретних підстав позбавлення або зменшення премії. 

За встановлених обставин слід погодитися з висновком судів про те, що відповідачем не видавалися накази про позбавлення/зменшення премії позивача, що свідчить про недотримання Львівським державним університетом внутрішніх справ вимог Постанови №1294, Інструкції №499 і Положення про преміювання ЛДУВС. Відтак, відповідач незаконно позбавив позивача права на премію за період з лютого-серпня 2009 року, жовтня-грудня 2009 року, січня-червня 2010 року (0%) та незаконного зменшив її розмір від 26 % до 5 % в липні-серпні 2010 року, до 12 % у вересні 2010 року. До того ж, суди встановили, що заходи дисциплінарного стягнення в оспорюваний період до ОСОБА_1 не застосовувалось, зауважень до своєчасності виконання роботи та якості виконаних завдань не було.

Також правильним є висновок судів про те, що відповідач самостійно прийняв рішення про встановлення позивачу надбавки за виконання особливо важливих завдань і відповідач не заперечував під час судового розгляду факту поширення на позивача права на її встановлення. Водночас, відповідач не видавав наказів про конкретні причини позбавлення цієї надбавки у червні-серпні 2009 року та зменшення її до 15% у лютому-травні 2009 року, до 5% у вересні 2009 року, до 6% у листопаді 2009 року, до 23% у грудні 2009 року, до 4% у січні-лютому 2010 року, до 8 % у березні 2010 року, до 7 % у квітні 2010 року, до 16 % у травні-липні 2010 року, до 10% у серпні-жовтні 2010 року. Отже, механізм реалізації законодавчих положень щодо встановлення надбавки не знайшов правомірного закріплення у конкретних щомісячних наказах щодо її повного позбавлення та зменшення розміру, що суперечить положенням абзацу третього підпункту 1 пункту 5 Постанови №1294 і пункту 2.5 Інструкції №499.

З огляду на встановлені судами обставини та правове регулювання спірних правовідносин, Верховний Суд вважає оскаржувані судові рішення законними та обґрунтованими. 

Відповідно до частини першої статті 350 КАС України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції не розподіляються.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу Львівського державного університету внутрішніх справ залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного адміністративного суду від 24 листопада 2016 року і ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 2 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і не може бути оскаржена.

……………………………………

……………………………………

……………………………………

Н.М. Мартинюк
А.В. Жук
Ж.М. Мельник-Томенко,
Судді Верховного Суду