ПОСТАНОВА
Іменем України

21 січня 2020 року 
Київ
справа №826/15879/18
адміністративне провадження №К/9901/32985/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та суми компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Головного територіального управління юстиції у Київській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року, прийняте у складі судді Скочок Т.О. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Карпушової О.В. (головуючий), Губської Л.В., Степанюка А.Г.
І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернулася до суду з позовом до Головного територіального управління юстиції у Київській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні починаючи з липня 2015 року по листопад 2017 року у розмірі 254 818,62 грн. та компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати з 01.07.2015 по листопад 2017 року у розмірі 18   019,57 грн. 
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що при звільненні 30 червня 2015 року їй не проведено остаточного розрахунку, а здійснено його лише 13.12.2017 на виконання виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2017 по справі №826/13194/16, а тому відповідно до вимог ст.   116,   117 КЗпП України   відповідач зобов`язаний сплатити їй середній заробіток та компенсацію за весь час затримки розрахунку.
3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 у справі №826/13194/16, що була залишена без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 15.11.2017 та постановою Верховного Суду від 19.09.2018 (номер провадження К/9901/2661/17), позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Визнано протиправною бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо невиплати ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи з 01.06.2014 по 30.06.2015. Вирішено стягнути з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 заробітну плату за період роботи на посаді першого заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області з 01.06.2014 по 30.06.2015 у розмірі 75116,60 грн., за вирахуванням з цієї суми податку на доходи фізичних осіб та єдиного соціального внеску.
5. З тексту постанови Окружного адміністративного суду міста Києва від 25.09.2017 вбачається, що адміністративним судом були встановлені наступні обставини.
5.1. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України №678/к від 02.10.2007 та наказу Головного управління юстиції у Київській області №1372/к від 02.10.2007 ОСОБА_1 призначено на посаду першого заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області як таку, що успішно пройшла стажування, звільнивши її з посади заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області.
5.2. 30.06.2015 ОСОБА_1 відповідно до наказу Міністерства юстиції України №2030/к від 30.06.2015 та наказу Головного територіального управління юстиції у Київській області            №906/3 від 30.06.2015 звільнено з посади першого заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області за переведенням для подальшої роботи в Центральному державному архіві громадських об`єднань, відповідно до п. 5 ст. 36 Кодексу законів про працю України.
5.3. Згідно довідки про доходи від 07.08.2015 ОСОБА_1 нараховувалася та виплачувалася заробітна плата щомісячно по травень 2014 року включно. Починаючи з 01.06.2014 по 30.06.2015 (по день звільнення), заробітна плата ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася.                        
5.4. Після звільнення, ОСОБА_1 на підставі наказу Головного управління юстиції у Київській області від 30.06.2015 №906/3 виплачено лише грошову компенсацію за невикористану частину щорічної основної та додаткової оплачуваної відпусток.
5.5. Окружний адміністративний суд міста Києва, задовольняючи позовні вимоги      у справі №826/13194/16 дійшов висновку, що не нарахування та невиплата ОСОБА_1 заробітної плати за період роботи на посаді першого заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області, а саме - за період з 01.06.2014 по 30.06.2015 є протиправною бездіяльністю Головного територіального управління юстиції у Київській області, а сума заробітної плати за зазначений період часу має бути нарахована та сплачена позивачу.
5.6. 13.12.2017 на рахунок позивача надійшли безготівкові кошти у сумі 60      468,86 грн. з призначенням «стягнення заробітної плати згідно виконавчого листа Окружного адміністративного суду міста Києва від 29.11.2017 по справі №826/13194/16», що підтверджується довідкою-випискою АТ КБ «Приватбанк», сформованої 03.08.2018.
6. Позивач, вважаючи, що відповідно до вимог ст.   116,   117 КЗпП України   відповідач зобов`язаний сплатити їй середній заробіток та компенсацію за весь час затримки розрахунку, звернулася з даним позовом до суду.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 28 травня 2019 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року, позов задовольнив.
7.1. Стягнув з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 255 396,44 грн.
7.2. Зобов`язав Головне територіальне управління юстиції у Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2015 року по листопад 2017 року, у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати заробітної плати у сумі 60   468,86 грн., - всього у розмірі 20 740,82 грн.
8. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що відповідач жодним чином не довів відсутність своєї вини у затримці виплати позивачу заробітної плати та інших належних до виплати сум. Всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення.   Закон   прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; в разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена статтею 117 КЗпП України   відповідальність.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
9. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій,  посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення в частині задоволення позовних вимог та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі; позовну заяву залишити без розгляду.
10. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що Шостим апеляційним адміністративним судом порушено право Управління на участь у судовому засіданні та висловлення своїх усних пояснень щодо предмету спору. Скаржник також зазначає, що на спірні правовідносини не розповсюджує свою дію положення частини другої статті 233 Кодексу законів про працю України та застосовується тримісячний строк звернення до суду з відповідним позовом, який позивач пропустила. Крім того, відповідач вказує, що в діях по виплаті заробітної плати ОСОБА_1 лише 30 листопада 2017 року відсутня вина Управління. Разом з тим, позивачем, яка перебувала на посаді першого заступника начальника Головного управління юстиції у Київській області та, в силу своїх посадових обов`язків, знала про визначені законодавством України підстави, спосіб та повноваження державного органу щодо нарахування та виплати бюджетних коштів, свідомо не направляла вимогу про виплату заробітної плати та інші компенсаційні виплати безпосередньо до Управління, а навпаки, вчиняла дії, направлені на затягування вирішення цього питання, саме з метою отримання максимально великої компенсації бюджетних коштів.
11. Позивач у відзиві на касаційну скаргу вказує на її безпідставність та просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої та апеляційної інстанції - без змін.
V. Джерела права й акти їх застосування
12. Згідно з частиною другою   статті 2 КАС України   у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені   Конституцією   та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
13. Частиною другою   статті 19 Конституції України   передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені   Конституцією   та законами України.
14. Кодекс законів про працю України   (далі - КЗпП України) регулює трудові відносини всіх працівників, сприяючи зростанню продуктивності праці, поліпшенню якості роботи, підвищенню ефективності суспільного виробництва і піднесенню на цій основі матеріального і культурного рівня життя трудящих, зміцненню трудової дисципліни і поступовому перетворенню праці на благо суспільства в першу життєву потребу кожної працездатної людини.
15. Відповідно до частини першої   статті 47 КЗПП   власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу.
16. За   статтею 116 КЗпП   при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.
В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
17. Згідно з частиною 1   статті 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
18. Відповідно до частини 2   статті 117 КЗпП України, при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору.
19. Відповідно до   статті 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму.
20. Частиною п`ятою   статті 122 КАС України   встановлено, що для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
21. За приписами частини третьої   статті 122 КАС України   встановлено, що для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
22.   Статтею 233 КЗпП України   визначено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
23. Відповідно до вимог   статті 123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
24. Частиною 3   статті 123 КАС України   встановлено, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
25. Статтею 34 Закону України від 24 березня 1995 року № 108/95-ВР «Про оплату праці»   передбачено, що компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати провадиться відповідно до індексу зростання цін на споживчі товари і тарифів на послуги у порядку, встановленому чинним законодавством.
26. Статтями 1, 2, 3 Закону України „Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" від 19 жовтня 2000 року №2050-III встановлено, що підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії; соціальні виплати; стипендії; заробітна плата (грошове забезпечення) та інші.
Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується дохід, до уваги не береться).
27. Згідно з пунктом 2 Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений   постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року №159   (далі - Порядок № 159) компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
28. В силу пункту 7 вказаного Порядку, компенсація проводиться за рахунок джерел, з яких здійснюються відповідні виплати, а саме: власних коштів - підприємствами, установами та організаціями, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднаннями громадян; коштів відповідного бюджету - підприємствами, установами та організаціями, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду, фонду соціального страхування з тимчасової втрати працездатності, фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування на випадок безробіття, фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
VI. Висновок Верховного Суду
29. Касаційний адміністративний Суд у складі Верховного Суду зазначає, що зі змісту встановлених судами обставин справи випливає, що позивача було звільнено 30 червня 2015 року, 13 грудня 2017 року нарахована одноразова грошова винагорода при звільненні у сумі 60 468,86 грн. та перерахована на картрахунок. До суду позивач звернулася 28 вересня 2018 року,   вважаючи протиправною таку затримку виплати розрахунку при звільненні.
30. Суд першої інстанції під час розгляду справи та вирішуючи клопотання відповідача про залишення позову без розгляду, відмовив у його задоволенні, погодившись з посиланням позивача на   рішення Конституційного Суду України від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, № 9-рп/2013.
31. Проте, з такими висновками колегія суддів не погоджується та зазначає, що інститут строків в адміністративному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в публічно-правових відносинах та стимулює учасників адміністративного процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Строки звернення до адміністративного суду з позовом обмежують час, протягом якого такі правовідносини вважаються спірними. Після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
32.   Згідно з частиною першою   статті 117 КЗпП   в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в   статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.
33. У частині другій   статті 2 Закону України від 24 березня 1995 № 108/95-ВР "Про оплату праці"   передбачено, що додаткова заробітна плата це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій.
34. У структуру заробітної плати входять інші заохочувальні та компенсаційні виплати, до яких належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми (частина третя   статті 2 цього Закону).
35. Тобто, середній заробіток за час затримки розрахунку не входить до структури заробітної плати і такий самий висновок викладений у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16.
36. Колегія суддів зазначає, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день його звільнення. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. В разі невиконання такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу наступає передбачена   статтею 117 КЗпП України   відповідальність.
37. Закріплені у статтях   116,   117 Кодексу законів про працю України   норми спрямовані на забезпечення належних фінансових умов для звільнених працівників, оскільки гарантують отримання ними, відповідно до законодавства, всіх виплат в день звільнення та, водночас, стимулюють роботодавців не порушувати свої зобов`язання в частині проведення повного розрахунку із працівником.
38. Відповідно до частини першої   статті 233 КЗпП   працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.
39. За частиною другою   статті 233 КЗпП   у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
40. За правилами частини першої   статті 122 КАС   адміністративний позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами.
41. Відповідно до частини третьої   статті 122 КАС   для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для звернення до суду у справах щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби встановлюється місячний строк.
42. У Рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 Конституційний Суд України роз`яснив, що "в аспекті конституційного звернення положення частини першої   статті 233 Кодексу законів про працю України   у взаємозв`язку з положеннями статей   116,   117,   237-1   цього   кодексу   слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався.
43. Аналіз наведених положень свідчить про те, що для середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені застосовуються положення   статті 233 КЗпП України   а невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням та для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.
44. При таких обставинах посилання на   рішення Конституційного суду від 15.10.2013 року № 8-рп/2013, № 9-рп/2013 є помилковим, оскільки висновки зазначених рішень полягають у тому, що саме на заробітну плату не розповсюджуються строки звернення до суду, проте у цій справі йдеться про стягнення середнього заробітку за затримку розрахунку при звільнені, яка не входить до структури заробітної плати.
45. Подібні висновки щодо застосування строків звернення до суду з приводу стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені викладені у постановах Верховного Суду від 24 січня 2019 року у справі 802/28/16-а, від 20 червня 2018 року у справі 823/761/17.
46. У контексті обставин цієї справи колегія суддів вважає за необхідне звернути увагу на те, що звернення працівника до суду з позовом про стягнення середнього заробітку за час затримки остаточного розрахунку при звільненні обмежено строками.
47. Враховуючи, що позивача було звільнено 30 червня 2015 року, 13 грудня 2017 року нарахована одноразова грошова винагорода при звільненні у сумі 60 468,86 грн. та перерахована на картрахунок. До суду позивач звернулася 28 вересня 2018 року. Тому з урахуванням наведених висновків позивач пропустив строк звернення до суду, встановлений частиною 1   статті 233 КЗпП України, в частині вимоги про стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні.
48. Щодо позовних вимог про зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2015 року по листопад 2017 року, у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати заробітної плати, Суд зазначає наступне.
49. Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» встановлені умови отримання цієї компенсації, а саме,   порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).   
50. Як вірно зазначено судами попередніх інстанцій, відповідач жодним чином не довів відсутність своєї вини у затримці виплати позивачу заробітної плати та інших належних до виплати сум. Навпаки, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 25 вересня 2017 року у справі № 826/13194/16 за позовом ОСОБА_1 до Головного територіального управління юстиції у Київській області бездіяльність Головного територіального управління юстиції у Київській області щодо      невиплати ОСОБА_1 заробітної плати визнано протиправною.
51. При цьому, що у   рішеннях Конституційного Суду України від 15.10.2013 №8-рп/2013, №9-рп/2013, які стосуються офіційного тлумачення положень частини другої   статті 233 КЗпП України, зазначено, що під заробітною платою, необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем. У разі порушення роботодавцем законодавства про оплату праці не обмежується будь-яким строком звернення працівника до суду з позовом про стягнення заробітної плати, що йому належить, тобто усіх виплат, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством, незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат. Також, працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати та компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем. 
52. У пункті 2.2. мотивувальної частини Рішення № 9-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер. Як складові належної працівникові заробітної плати ці кошти спрямовані на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. З цього висновку Конституційного Суду України випливає, що кошти, які підлягають нарахуванню в порядку індексації заробітної плати та компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, є складовими заробітної плати.
53. За встановлених обставин справи та за наведеного правового регулювання, Суд вважає, що позивач не обмежений будь-яким строком звернення до суду з позовними вимогами про стягнення компенсації втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати.
54. З огляду на викладене, вірним є висновок судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог в частині зобов`язання Головного територіального управління юстиції у Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2015 року по листопад 2017 року, у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати заробітної плати у сумі 60   468,86 грн., - всього у розмірі 20 740,82 грн.
55. Частиною першою   статті 354 КАС України   передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує судові рішення в касаційному порядку повністю або частково і залишає позовну заяву без розгляду або закриває провадження у справі у відповідній частині з підстав, встановлених відповідно статтями   238,   240   цього   Кодексу.
56. Пунктом 8 частини 1   статті 240 КАС України   встановлено, що суд своєю ухвалою залишає позов без розгляду, якщо: з підстав, визначених частинами третьою та четвертою   статті 123 цього Кодексу.
57. Згідно частини 3   статті 123 КАС України передбачено, що якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
58. З огляду на викладене, Суд вважає обґрунтованими доводи касаційної скарги в частині наявності підстав для залишення без розгляду позову в частині позовних вимог про стягнення з з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 255 396,44 грн., у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до адміністративного суду.
59. Отже, рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року підлягають скасуванню в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 255 396,44 грн. та в цій частині позов ОСОБА_1 має бути залишений без розгляду.
60. Частиною першою   статті 350 КАС України   передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
61. З огляду на викладене, відповідно до частини 1   статті 350 КАС України, Суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу в частині оскарження   рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року щодо зобов`язання Головне територіальне управління юстиції у Київській області нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 компенсацію втрати частини доходів за період з липня 2015 року по листопад 2017 року, у зв`язку з порушенням строків нарахування та виплати заробітної плати у сумі 60   468,86 грн., - всього у розмірі 20 740,82 грн., без задоволення, а судові рішення в цій частині без змін.
Керуючись статтями   340,   341,   349,   350,   354,   356,   359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд 
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Київській області задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі №826/15879/18 в частині стягнення з Головного територіального управління юстиції у Київській області на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 255 396,44 грн. скасувати і в цій частині позовну заяву ОСОБА_1 залишити без розгляду.
3. В іншій частині рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28 травня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 826/15879/18 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та  оскарженy не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    Л.О. Єресько 

                                                                                                    В. М. Соколов