ПОСТАНОВА
Іменем України
24 лютого 2020 року 
м. Київ
справа №826/24467/15
адміністративне провадження №К/9901/14253/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючий - Стародуб О.П.,
судді - Єзеров А.А., Кравчук В.М.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни на постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2016р. (суддя - Данилишин В.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016р. (судді - Шелест С.Б., Глущенко Я.Б., Мєзєнцев Є.І.) у справі за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Авіс Фінанс" до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни, треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про визнання протиправними дій, скасування рішення та визнання недійсним свідоцтва, 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2015 року ТОВ "Авіс Фінанс" звернулось до суду з позовом, в якому просило:
- визнати незаконними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни щодо здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт: приміщення під магазин продовольчих товарів, площею 155,3 кв.м., на першому поверсі житлового будинку, літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22597839, 20:04:48, та відповідно видачі свідоцтва, серія та номер 1550, за відсутності згоди іпотекодержателя на відчуження такого майна, а також за наявності родинного зв`язку між нотаріусом та колишньою власницею об`єкту;
- скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015р. приватного нотаріуса Соболєвої В.Л., як державного реєстратора (з відкриттям розділу), індексний номер: 22597839, від 04.07.2015р., 20:04:48);
- визнати недійсним свідоцтво, серія та номер 1550, виданого відповідачем 04.07.2015р., яким визначено право власності на приміщення за ОСОБА_1 .        
В обґрунтування позову посилалось на те, що відповідачем протиправно прийнято оскаржуване рішення та видано оскаржуване свідоцтво, чим порушено законні права та інтереси позивача, як іпотекодержателя приміщення.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2016р., залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016р., позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни щодо здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт: приміщення під магазин продовольчих товарів, площею 155,3 кв.м., на першому поверсі житлового будинку, літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015р. №22597839.
Визнано протиправним та скасовано рішення приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04 липня 2015 року №22597839.
В іншій частині у задоволенні позову відмовлено.
З такими рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій не погодилась відповідач, звернулась з касаційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить їх скасувати та прийняти нову постанову, якою відмовити в задоволенні позовних вимог.
В обгрунтування касаційної скарги посилається на те, що ухвалюючи рішення суди попередніх інстанцій дійшли помилкового висновку щодо здійснення нею, як державним реєстратором, спірних реєстраційних дій, оскільки  таких дій вона не вчиняла, свідоцтво про право власності не видавала, а надані документи та запис про право власності на спірне приміщення за ОСОБА_1 є помилкою, яка вже виправлена. З огляду на зазначене, відомості у реєстрі набули попереднього стану, а тому право позивача не порушено.
Крім того посилається на помилковість висновків судів попередніх інстанцій з приводу того, що нотаріус, як державний реєстратор речових прав, міг прийняти рішення про скасування записів Державного реєстру речових прав тільки на підставі рішення суду, оскільки до вказаних висновків суди дійшли застосувавши норми закону, який на час вчинення оскаржуваних реєстраційних дій втратив чинність, натомість не застосовали закон, який підлягав застосуванню, що призвело до ухвалення незаконних судових рішень.
Заперечення на касаційну скаргу до суду не надходили.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права суд приходить до висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Так, в ході розгляду справи судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що 22.12.2009р. між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як банком, та ТОВ "Восход", як позичальником, укладено кредитний договір №20-1327/2-1, за умовами якого банк зобов`язувався надати позичальнику кредит в сумі 446300000 грн., а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти.
Того ж дня, між ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як іпотекодержателем, та ОСОБА_2 , як іпотекодавцем, яка виступає майновим поручителем за зобов`язаннями ТОВ "Восход" за кредитним договором укладено іпотечний договір №20-1328/3-1, за умовами якого даний договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з кредитного договору, предметом іпотеки за договором є приміщення під магазин продовольчих товарів, площею 155,3 кв.м., на першому поверсі житлового будинку, літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (надалі - приміщення).
03.04.2014р. між позивачем та ПАТ "Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк", як первісним кредитором (первісним іпотекодержателем) укладено:
- договір відступлення права вимоги №39/248, за умовами якого первісний кредитор відступає новому кредитору право вимоги за кредитним договором разом із договорами про внесення змін та доповнень до нього;
- договір відступлення права вимоги №39/248-1, за умовами якого первісний іпотекодержатель відступає новому іпотекодержателю своє право вимоги за іпотечним договором.
Також судами встановлено, що згідно інформаційної довідки з Державного реєстру   речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.08.2015р. №42034996, 04.07.2015р. відповідачем прийнято рішення, згідно якого проведено державну реєстрацію права приватної власності на приміщення за ОСОБА_1 , підстава виникнення права власності - свідоцтво.
Не погоджуючи з такими діями відповідача, вважаючи що такі порушують його законні права та інтереси як іпотекодержателя приміщення, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що дії відповідача щодо здійснення державної реєстрації права власності на спірне приміщення за ОСОБА_1 є протиправними; рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015р. №22597839, прийняте без належних на те правових підстав, а скасування відповідачем рішення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно за ОСОБА_1 вчинено не у спосіб передбачений законом.
Суди дійшли висновку, що законодавством чітко визначено, що підставою для внесення державним реєстратором до реєстру запису про скасування державної реєстрації прав є рішення суду. Водночас у даному випадку, скасування державної реєстрації прав мало місце не на підставі рішення суду, що не відповідає вимогам Закону.
З висновками судів попередніх інстанцій колегія суддів погоджується та вважає їх обгрунтованими з наступних мотивів та передбачених законом підстав.
Правові, економічні, організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації, визначаються Законом України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"  від 01.07.2004р. №1952-IV (далі - Закон №1952-IV в редакції на час виникнення спірних правовідносин), яким врегульовані відносини, пов`язані з державною реєстрацією  прав на нерухоме майно та їх обтяжень.
Відповідно до ст. 2 Закону №1952-IV, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону №1952-IV, у випадку, передбаченому цим Законом, державним реєстратором є нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно.
Відповідно до п. 1 ч. 2 вказаної статті, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями.
Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону №1952-IV державна реєстрація прав проводиться на підставі: 1) договорів, укладених у порядку, встановленому законом; 2) свідоцтв про право власності на нерухоме майно, виданих відповідно до вимог цього закону; 3) свідоцтв про право власності, виданих органами приватизації наймачам житлових приміщень у державному та комунальному житловому фонді; 4) державних актів на право власності або постійного користування на земельну ділянку у випадках, встановлених законом; 5) рішень судів, що набрали законної сили; 6) інших документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно, поданих органу державної реєстрації прав разом із заявою.
Процедуру проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, перелік документів, необхідних для її проведення, права та обов`язки суб`єктів у сфері державної реєстрації прав, на час виникнення спірних правовідносин, визначала Постанова Кабінету Міністрів України від 17.10.2013р., №868 "Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень", яка втратила чинність з 01.01.2016р. (далі-Порядок №868).
Відповідно до п. 2 Порядку №868 державну реєстрацію прав шляхом внесення записів до Державного реєстру прав проводять орган державної реєстрації прав та нотаріус як спеціальний суб`єкт, на якого покладаються функції державного реєстратора прав на нерухоме майно (далі - нотаріус).
Нотаріус, яким вчинено нотаріальну дію з нерухомим майном, проводить державну реєстрацію прав, набутих виключно у результаті вчинення такої дії, крім випадків, визначених  Законом України      "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень".
Пунктом 8 цього Порядку передбачено, що для проведення державної реєстрації прав заявник подає нотаріусові заяву, форму та вимоги до заповнення якої встановлює Мін`юст.
Заява подається окремо щодо кожного об`єкта нерухомого майна.
Заявник подає разом із заявою нотаріусові необхідні для державної реєстрації прав документи, визначені цим Порядком, їх копії, документ, що підтверджує внесення плати за надання витягу з Державного реєстру прав, та документ про сплату адміністративного збору. (п. 13).
Відповідно до п. 15 Порядку №868 під час розгляду заяви і документів, що додаються до неї, державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема щодо:
1) обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення (у встановлених законом випадках); 2) повноважень заявника; 3) відомостей про нерухоме майно, речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, наявних у Державному реєстрі прав та поданих документах; 4) наявності обтяжень прав на нерухоме майно, зареєстрованих відповідно до закону; 5) наявності факту виконання умов правочину, з якими закон та/або договір (угода) пов`язує можливість проведення державної реєстрації виникнення, переходу, припинення прав на нерухоме майно або обтяження таких прав.
За результатами розгляду заяви та документів, необхідних для проведення державної реєстрації прав, державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав або рішення про відмову в такій реєстрації. (п.20).
Державний реєстратор на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав вносить записи до Державного реєстру прав. (п. 22).
За правилами п. 40 Порядку №868 для проведення державної реєстрації речових прав на нерухоме майно, яке перебуває в іпотеці або податковій заставі, заявник, крім документа, що підтверджує виникнення, перехід та припинення речових прав на нерухоме майно, подає документ, що підтверджує факт надання іпотекодержателем або контролюючим органом згоди на відчуження або передачу на іншому речовому праві такого майна.
За наведеного правового регулювання, реєстрація права власності здійснюється за сукупності встановлених законом обставин та підстав для   цього.
Як встановлено судами та підтверджується матеріалами справи, іпотекодержателем нерухомого майна, щодо якого вчинено спірну реєстраційну дію є ТОВ "Авіс Фінанс", який згоди на відчуження об`єкту нерухомості на користь ОСОБА_1 не надавало. 
Таким чином, спірна реєстраційна дія вчинена нотаріусом без дотримання вимог Порядку №868, за відсутності згоди іпотекодержателя на відчуження такого майна, з огляду на що обгрунтованими є висновки судів щодо визнання незаконними дій приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни щодо здійснення державної реєстрації права власності на об`єкт: приміщення під магазин продовольчих товарів, площею 155,3 кв.м., на першому поверсі житлового будинку, літ. А-4, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , за ОСОБА_1   на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 04.07.2015р. №22597839.
В частині позовних вимог про визнання протиправним та скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 22597839 колегія суддів виходить з наступного.
За приписами статті 26 Закону №1952-IV (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Як встановлено судами попередніх інстанцій, оскаржуване рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень скасоване самостійно відповідачем в порядку виправлення помилки на підставі рішення про скасування від 01 вересня 2015 року №24053541.
Процедура ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачена Порядком, затвердженим Кабінетом Міністрів України від 26.10.2011р. №1141 (надалі - Порядок №1141).
Відповідно до п. 41 зазначеного Порядку, державний реєстратор вносить записи до Державного реєстру прав про скасування державної реєстрації прав  у разі скасування на підставі рішення суду рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
Посилання відповідача, як на підставу для скасування спірного рішення на наказ Міністерства юстиції України від 12.12.2011р. №3502/5, є безпідставним, оскільки затверджений зазначеним наказом Порядок прийняття і розгляду заяв про внесення змін до записів, внесення записів про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень та скасування записів Державного реєстру речових прав на нерухоме майно передбачає внесення змін до записів Державного реєстру прав без рішення суду у разі допущення технічної помилки. Водночас, рішення про державну реєстрацію прав за особою, яка цих прав не набула у встановленому законом порядку, не може вважатись технічною помилкою.
Крім того, відповідно до п. 2.6 зазначеного Порядку підставою для внесення державним реєстратором до реєстру запису про скасування державної реєстрації прав є  рішення суду. 
У справі що розглядається, скасування державної реєстрації прав мало місце без рішення суду, що не відповідає вимогам Закону.
Враховуючи, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення судів попередніх інстанцій не були предметом касаційного оскарження, а тому за правилами частини 1 статті 341 КАС України,  в цій частині рішення судів не переглядаються.
Посилання відповідача в обгрунтування касаційної скарги на те, що спірних реєстраційних дій вона не здійснювала, а внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно щодо об`єкта нерухомого майна, відповідно до якого власником вказаного майна є ОСОБА_1 , є просто помилкою, є безпідставними та не спростовують факту внесення до Державного реєстру відповідного запису, а в подальшому і його скасування на підставі рішення самого відповідача.
Питання юрисдикції у справі сторонами не порушувалось. Крім того, оскаржувані реєстраційні дії вчинено не за заявою третьої особи, а особисто нотаріусом, який є відповідачем у даній справі.
Відповідно до частини 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, оскільки при ухваленні рішення суди порушень норм матеріального та процесуального права не допустили, тому суд прийшов до висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішення судів попередніх інстанцій без змін.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,-
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Соболєвої Вікторії Леонідівни залишити без задоволення, а постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 19.07.2016р. та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 13.09.2016р. - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:            
О.П. Стародуб
А.А. Єзеров
В.М. Кравчук