ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

09 січня 2020 року                                                        
м.Суми
Справа №591/1461/16-ц 
Провадження № 22-ц/816/34/20
Сумсь кий а пеляційн ий суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача - Орлова І.В.,
суддів: Собини О.І., Криворотенка В.І.,
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк»,
відповідачка - ОСОБА_1 ,
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шпакова Анатолія Олександровича на заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2016 року (суддя Кривцова Г.В.) у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості,

                                                               в с т а н о в и в:

28 березня 2016 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення 58685,25 гривень заборгованості за кредитним договором. Позовні вимоги мотивовані тим, що 26 червня 2009 року з відповідачкою був укладений кредитний договір, за умовами якого вона отримала 10000 гривень кредиту у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою 36% річних на суму залишку заборгованості за кредитом та кінцевим строком повернення коштів, який відповідає строку дії картки. Скориставшись кредитними коштами, ОСОБА_1 не виконала зобов`язань із вчасного їх повернення, внаслідок чого станом на 26 січня 2016 року утворилась заборгованість на загальну суму 58685,25 гривень, яка складається з 6586,14 гривень боргу за тілом кредиту, 45782,52 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3045,86 гривень нарахованої пені та комісії, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 2770,73 гривень штрафу (процентна складова).
Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2016 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 58685,25 гривень та 1378 гривень судового збору.
Ухвалою Зарічного районного суду м. Суми від 28 жовтня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2016 року відмовлено.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Шпаков А.О. посилаючись на незаконність і необґрунтованість заочного рішення суду, просить його скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що дійсно 26 червня 2009 року відповідачкою було підписано анкету-заяву та отримано кредитну картку «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом у розмірі 1500 гривень та сплатою 3% на місяць. При цьому, строк дії отриманої від банку кредитної картки складав 12 місяців, а згоду на зміну умов кредитування, зокрема щодо підвищення кредитного ліміту до 10000 гривень, позичальниця банку не давала та жодних документів з цього приводу не підписувала. Умови та Правила надання банківських послуг ОСОБА_1 також не підписувала, а тому вони не є складовою частиною укладеного кредитного договору, чого не було враховано судом першої інстанції. Також в апеляційній скарзі звертається увага на одностороннє підвищення банком процентної ставки за користування кредитними коштами до 43,2% річних без відповідної згоди на це позичальниці. До того ж, на думку заявника апеляційної скарги, доданий банком до позовної заяви розрахунок заборгованості є неправильним, в якому вказано необґрунтований та завищений розмір боргу по процентам, а нарахування неустойки у виді штрафу є подвійною відповідальністю за порушення зобов`язань. Заявник вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наслідки пропуску строку позовної давності, про що було заявлено у суді першої інстанції.
У відзиві на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2016 року - без змін. На думку позивача, всі істотні умови кредитного договору були визначені у підписаних позичальницею 26 червня 2009 року анкеті-заяві та Довідці про умови кредитування, зокрема, щодо пільгового періоду, процентної ставки (3% на місяць), порядку повернення боргу (щомісячними платежами до 25 числа), відповідальності за невиконання кредитних зобов`язань (пеня та штраф). Розрахунком заборгованості та випискою по особовому рахунку доведено використання та часткове повернення позичальницею кредитних коштів, а також утворення всіх складових кредитного боргу. На думку позивача, оскільки строк дії останньої виданої відповідачці кредитної картки сплив у червні 2013 року, тому трирічний строк позовної давності банком не пропущено, оскільки позов подано у березня 2016 року.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 09 січня 2020 року відмовлено представнику ОСОБА_1 - адвокату Шпакову А.О. у задоволенні клопотання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з викликом учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга розглядається без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачка порушила взяті на себе зобов`язання з вчасного повернення кредитних коштів, розрахунок кредитної заборгованості не спростувала, а свого розрахунку боргу суду не надала.
Апеляційний суд не погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Судом встановлено, що 26 червня 2009 року ОСОБА_1 підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій виявила бажання оформити на своє ім`я платіжну картку «кредитка «Універсальна» зі встановленим кредитним лімітом у розмір 1500 гривень, базовою процентною ставкою по кредитному ліміту на рівні 3% на місяць з розрахунку 360 днів у році та строком дії кредитного ліміту, який співпадає зі строком дії кредитної картки. У Анкеті-заяві також вказано, що 26 червня 2009 року ОСОБА_1 отримала від банку кредитну картку № НОМЕР_1 (зворот а.с. 9).
ОСОБА_1 погодилась з тим, що підписана нею Анкета-заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами становить між нею та банком Договір про надання банківських послуг. Заявниця ознайомилась і погодилась з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були надані їй для ознайомлення в письмовому вигляді.
Також у Анкеті-заяві зазначено, що Умови та Правила надання банківських послуг розміщені на офіційному сайті ПриватБанку www.privatbank.ua, а позичальниця зобов`язується виконувати вимоги вказаних Умов та Правил, а також регулярно ознайомлюватись з їх змінами на сайті банку (а.с. 9).
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який міститься в матеріалах справи, підпису ОСОБА_1 не містить (а.с. 11-16).
Крім того, ОСОБА_1 26 червня 2009 року підписала Довідку про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду», яка, зокрема, містить умови кредитування про базову процентну ставку на рівні 3 % на місяць з розрахунку 360 днів на залишок непростроченої заборгованості; розмір щомісячних платежів (включаючи плату за використання кредитних коштів в звітному періоді), який становить 7 % від заборгованості, але не менше 50 гривень і не більше залишку заборгованості; строк внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним; відповідальність за несвоєчасне повернення кредитних коштів у виді неустойки (пені та штрафу); розмір комісії банку за використання кредитних коштів (а.с. 10).
Підписані ОСОБА_1 26 червня 2009 року Анкета-заява та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять інформації про строк дії виданої позичальниці кредитної картки № НОМЕР_1 , проте позивачем у довідці про всі видані на ім`я відповідачки кредитні картки зазначено, що кредитна картка № НОМЕР_1 діяла до лютого 2010 року, а кредитна картка № НОМЕР_2 діяла до червня 2013 року.
Крім того, у суді першої інстанції позивачем в обґрунтування позовних вимог додано копію підписаної ОСОБА_1 18 грудня 2010 року Анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку, в якій зазначено анкетні дані відповідачки, однак не вказано які саме банківські послуги просила надати заявниця, не вказано номер кредитної картки, про який вказує позивач (№ НОМЕР_2 зі строком дії до червня 2013 року) (а.с. 132).
За вказаних вище обставин апеляційний суд дійшов висновку про те, що 26 червня 2009 року між сторонами був укладений кредитний договір з кінцевим строком повернення кредитних коштів, який відповідає строку дії кредитної картки № НОМЕР_1 , тобто до 28 лютого 2010 року. Підписана позичальницею 18 грудня 2010 року анкета-заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку не свідчить про продовження строку дії укладеного 26 червня 2009 року кредитного договору на таких же або змінених умовах у межах строку дії кредитної картки № НОМЕР_2 , яка діяла до червня 2013 року, оскільки, як зазначалось вище, цей документ містить лише анкетні дані відповідачки.
До того ж, умов щодо продовження (пролонгації) дії укладеного між сторонами 26 червня 2009 року кредитного договору на тих самих або інших умовах підписані позичальницею 26 червня 2009 року Анкета-заява та Довідка про умови кредитування з використанням Кредитки «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» не містять. 
Додані до позовної заяви Умови та Правила надання банківських послуг не можуть бути взяті до уваги, оскільки позичальницею вони не підписані. Доказів на підтвердження того, що саме ці Умови та Правила надання банківських послуг розуміла відповідачка, ознайомилася і погодилась з ними, підписуючи Анкету-заяву, суду не надано. Про те, що ці умови на момент отримання відповідачкою кредитних коштів взагалі містили умови щодо продовження (пролонгації) строку дії кредитного договору, зокрема шляхом перевипуску кредитних карток, суду не доведено.
Отже, оскільки Умови та Правила надання банківських послуг, які знаходяться в матеріалах даної справи, не містять підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 26 червня 2009 року шляхом підписання позичальницею Анкети-заяви та Довідки про умови кредитування.
Згідно з розрахунком заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором від 26 червня 2009 року станом на 26 січня 2016 року становила 58685,25 гривень, яка складається з 6586,14 гривень боргу за тілом кредиту, 45782,52 гривень заборгованості по процентам за користування кредитом, 3045,86 гривень нарахованої пені та комісії, а також 500 гривень штрафу (фіксована частина) та 2770,73 гривень штрафу (процентна складова) (а.с. 5-8).
За вказаним вище розрахунком заборгованості станом на 28 лютого 2010 року, тобто у останній день дії кредитної картки № НОМЕР_1 , борг ОСОБА_1 по кредиту складав 1172,38 гривень, по процентам за користування кредитом - 50,16 гривень, а заборгованість по пені і комісії була відсутня.
Оскільки строк кредитування закінчився 28 лютого 2010 року, тому за період з 01 березня 2010 року по 26 січня 2016 року банк вже не мав права нараховувати позичальниці проценти за користування кредитними коштами, комісію, а також пеню та штраф за несвоєчасне повернення кредитних коштів, а всі сплачені ОСОБА_1 кошти за цей період (понад 11000 гривень ) мали бути прийняті банком у рахунок погашення всіх складових існуючої станом на 28 лютого 2010 року заборгованості.
З урахуванням викладеного вище, апеляційний суд не погоджується з висновком суду першої інстанції про порушення відповідачкою прав позивача неналежним виконанням умов кредитного договору, а тому заочне рішення суду про стягнення кредитної заборгованості у розмірі 58685,25 гривень та 1378 гривень судового збору на підставі п.п. 1, 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.
Стосовно порушеного відповідачкою питання про застосування наслідків пропуску позивачем строку позовної давності апеляційний суд зазначає наступне.
Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (ч. 3 ст. 267 ЦК України).
Згідно з п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий розгляд його справи судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Створення рівних можливостей учасникам процесу у доступі до суду та до реалізації і захисту їх прав є частиною гарантій справедливого правосуддя, зокрема принципів рівності та змагальності сторін.
Відповідачка, яка не була належним чином (згідно з вимогами процесуального закону) повідомлена про час і місце розгляду справи у суді першої інстанції, не має рівних з позивачем можливостей подання доказів, їх дослідження та доведення перед цим судом їх переконливості, а також не може нарівні з позивачем довести у суді першої інстанції ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень.
Якщо суд першої інстанції, не повідомивши належно відповідача про час і місце розгляду справи, ухвалить у ній заочне рішення, відповідач вправі заявити про застосування позовної давності у заяві про перегляд такого рішення. У разі відмови суду першої інстанції у задоволенні цієї заяви, відповідач може заявити про застосування позовної давності в апеляційній скарзі на заочне рішення суду першої інстанції.
Той факт, що відповідачка, яка не була належно повідомлена судом першої інстанції про час і місце розгляду справи, не брала участі у такому розгляді, є підставою для вирішення апеляційним судом заяви відповідачки про застосування позовної давності, навіть якщо така заява не подавалася нею у суді першої інстанції.
Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 квітня 2018 року у справі № 200/11343/14ц (провадження № 14-59цс18).
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Отже, оскільки суд першої інстанції провів розгляд справи у відсутності відповідачки, яка не була належним чином повідомлена про розгляд справи, тому оцінку заяві ОСОБА_1 про застосування наслідків пропуску позивачем трирічного строку позовної давності дає апеляційний суд.
За змістом ч. 1 ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи, тому перш ніж застосовувати позовну давність, суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Оскільки права позивача не порушені і підстави для задоволення позовних вимог банку відсутні, тому наслідки пропуску строку позовної давності, як самостійну підставу для відмови у задоволенні позову, апеляційний суд у спірних правовідносинах не застосовує.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України перерозподіл судових витрат має бути здійснено наступним чином. У задоволенні позову апеляційний суд відмовляє у повному обсязі, тому сплачений ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 2067 гривень за подання апеляційної скарги слід компенсувати за рахунок АТ КБ «Приватбанк».
Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                                      п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Шпакова Анатолія Олександровича задовольнити.
Заочне рішення Зарічного районного суду м. Суми від 06 травня 2016 року скасувати.
Відмовити у задоволенні позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення 58685 гривень 25 коп. заборгованості за кредитним договором № б/н від 26 червня 2009 року.
Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (ЄДРПОУ 14360570) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) 2067 (дві тисячі шістдесят сім) гривень 00 копійок судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає. Дата складення повного тексту постанови - 09 січня 2020 року.

Суддя-доповідач                    І.В.Орлов
Судді:                                       О.І.Собина
                                                   В.І.Криворотенко