СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" лютого 2020 р.                                                                         Справа № 922/1193/19  

Колегія суддів у складі: головуючий суддя Здоровко Л.М., суддя             Бородіна Л.І., суддя  Лакіза В.В.,

за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.,
представників сторін:
позивача - Шафоростова А.А. на підставі довіреності від 19.12.2019 №08-12/4299/2-19, положення про Юридичний департамент Харківської міської ради, затверджений рішенням 1 сесії Харківської міської ради 7 скликання від 20.11.2015 №7/15 "Про затвердження положень виконавчих органів Харківської міської ради 7 скликання" в редакції рішення 30 сесії Харківської міської ради від 16.10.2019 №1749/19,
відповідача -  Новікова О.М. на підставі довіреності від 03.11.2017 №2573, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю серії ДП №3558 від 15.12.2017,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Харківської міської ради (вх.№69Х/2) на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2019, ухвалене у приміщенні Господарського суду Харківської області суддею Бринцевим О.В., час проголошення рішення - 11:17год., дата складання повного тексту рішення - 05.12.2019, у справі №922/1193/19 
за позовом Харківської міської ради, м. Харків,
до фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича, м. Харків,
про стягнення коштів

ВСТАНОВИЛА:

Харківська міська рада звернулась до Господарського суду Харківської області з позовною заявою до ФОП Кононенка В.М., в якій з урахуванням прийнятої судом заяви про зменшення розміру позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою по вул. Франківська, 10 у м. Харкові площею 0, 7800га, відповідно до договору оренди землі від 22.11.2005, зареєстрованого за №75289/05, у розмірі 260 690, 43грн.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на неналежне виконання відповідачем грошових зобов`язань за договором оренди землі від 22.11.2005.
Рішенням Господарського суду Харківської області від 03.12.2019 позов задоволено частково; стягнуто з фізичної особи-підприємця Кононенка Володимира Митрофановича на користь Харківської міської ради заборгованість зі сплати орендної плати за користування земельною ділянкою в розмірі 71 759, 81грн та витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 076, 40грн; в решті позову відмовлено.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано тим, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватись з урахуванням індексу інфляції, у свою чергу, відповідач сплачував орендну плату за спірний період без урахування індексу інфляції, а тому стягненню підлягає заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції. Суд першої інстанції дійшов висновку, що нарахування позивачем орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним.
Здійснивши розрахунок розміру заборгованості відповідача зі сплати орендної плати (з урахуванням індексу інфляції) за договором за період з 22.04.2016 по 31.07.2016, суд дійшов висновку, що заборгованість становить 71 759, 81грн, у зв`язку із чим, у решті позову відмовив.
Не погодившись з рішенням місцевого господарського суду, Харківська міська рада звернулась до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить оскаржуване рішення скасувати і ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити повністю. 
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом при ухваленні рішення не взято до уваги норми законодавства, які регулюють сплату орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації. На думку апелянта, коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель є числовим вираженням індексу інфляції, тому відповідно до статті 289 Податкового кодексу України, статті 21 Закону України "Про оренду землі" та пункту 10 укладеного сторонами у справі договору оренди землі, вказаний коефіцієнт повинен застосовуватись при визначенні розміру орендної плати.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 09.01.2020 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Харківської міської ради на рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2019 у справі №922/1193/19; встановлено учасникам справи строк до 27.01.2020 для подання відзиву на апеляційну скаргу з доказами надсилання відзиву апелянту; встановлено учасникам справи строк до 27.01.2020 для подання заяв і клопотань; призначено справу до розгляду на 04.02.2020 об 11:30год.
27.01.2020 від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№772), зазначає, що Податковий кодекс України та Закон України "Про оренду землі" не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку; саме договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати. Згідно з пунктом 10 укладеного сторонами у справі договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції; в той же час, згідно з пунктом 13 договору, розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством. Відповідач вважає, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватись з урахуванням індексу інфляції, оскільки між сторонами не укладалась додаткова угода до договору оренди землі щодо перерахунку орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі. Відповідач сплачував орендну плату за спірний період без урахування індексу інфляції, а тому стягненню підлягає борг по орендній платі з урахуванням індексу інфляції. З огляду на викладене, вважає апеляційну скаргу безпідставною.
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 04.02.2020 протокольно оголошено про перерву у судовому засіданні до 15:30год. 11.02.2020 для надання можливості представнику апелянта надати докази на підтвердження повноважень представляти міську раду у порядку самопредставництва.
О 15:30год. 11.02.2020 судове засідання продовжено; після перерви повноважний представник апелянта оголосив доводи апеляційної скарги; просить її задовольнити.
Представник відповідача проти доводів апеляційної скарги заперечує, просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, а рішення місцевого господарського суду від 03.12.2019 залишити без змін.
Враховуючи, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду апеляційної скарги, апелянт і відповідач у судовому засіданні висловили свої доводи і вимоги щодо апеляційної скарги, колегія суддів вважає за можливе розглянути скаргу в даному судовому засіданні.
Дослідивши матеріали справи, викладені в апеляційній скарзі доводи апелянта, перевіривши правильність застосування господарським судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а також повноту встановлення обставин справи та відповідність їх наданим доказам, відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України, якою передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Як встановлено місцевим господарським судом, між Харківською міською радою (орендодавець) та суб`єктом підприємницької діяльності-фізичною особою Кононенком Володимиром Митрофановичем (орендар) був укладений договір оренди землі від 22.11.2005 (надалі - Договір), який зареєстровано у Харківській регіональній філії Державного підприємства "Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах" в державному реєстрі №75289/05.
У відповідності до пункту 1 Договору, орендодавець на підставі XXXIII сесії Харківської міської ради IV скликання від 22.02.2005 №30/05 "Про припинення та надання в користування земельних ділянок юридичним та фізичним особам" надав, а орендар прийняв в строкове платне користування земельну ділянку несільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, яка знаходиться у м. Харкові, вул. Франківська, 10.
Об`єктом оренди є земельна ділянка загальною площею 0, 7800га, у тому числі під забудовою 0, 0825га, інших угідь 0, 6975га. На земельній ділянці знаходиться об`єкт нерухомого майна - нежитлова будівля літ. А-2, яка належить орендарю на праві приватної власності (пункти 2, 3 Договору).
Договір укладено строком до 01.03.2030. Після закінчення строку договору Орендар має переважне право поновлення його на новий строк (пункт 8 Договору).
Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.10.2014 у справі №922/3451/14, яке набрало законної сили 11.11.2014, внесені зміни до Договору оренди землі від 22.11.2005 №75289/05 шляхом визнання укладеної Додаткової угоди.
У відповідності до пункту 5 Договору (в редакції Додаткової угоди), нормативна грошова оцінка земельної ділянки відповідно до витягу з технічної документації №617 від 17.10.2013 становить 15 504 372грн.
Абзацом 2 пункту 9 Договору (в редакції Додаткової угоди) визначено, що розмір орендної плати за земельну ділянку згідно з розрахунком №547/14 від 11.11.2013 на рік становить 5, 6% від її нормативної грошової оцінки і складає 868 244, 83грн або в місяць 72 353, 74грн.
Згідно з пунктом 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.
Пунктом 13 Договору (в редакції Додаткової угоди) зазначено, що розмір орендної плати переглядається у разі, зокрема, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексам визначених законодавством (б).
Позивач вважає, що згідно з Договором та Додатковою угодою до нього, визнаною укладеною рішенням Господарського суду Харківської області від 30.10.2014 у справі №922/3451/14, відповідач повинен сплатити орендну плату з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі за період з 22.04.2016 по 31.07.2016, що складається з 3 місяців та 9 днів, у загальному розмірі 427 349, 88грн.
Згідно з листом Головного управління ДФС у Харківській області від 16.11.2018 №28155/9/20-40-12-03-19, ФОП Кононенко В.М. фактично сплатив орендну плату у розмірі 609 536, 46грн.
Виходячи із вищевказаного, позивачем розраховано, що ФОП Кононенко В.М. за період з 22.04.2016 по 31.07.2016 сплачено орендну плату за землю в розмірі               166 659, 45грн. Отже, позивач вважає, що заборгованість зі сплати орендної плати за договором оренди землі, яка розташована за адресою: вул. Франківська, 10,                   м. Харків, площею 0, 7800га, за період з 22.04.2016 по 31.07.2016 складає                      260 690, 43грн.

Надаючи правову кваліфікацію спірним правовідносинам, суд апеляційної інстанції виходить з такого.
Статтею 509 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 Цивільного кодексу України, зокрема договорів та інших правочинів.
Як визначено частиною 1 статті 626 Цивільного кодексу України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. 
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із неналежним виконанням орендарем своїх зобов`язань зі сплати орендної плати у передбаченому договорі розмірі.
Статтею 21 Закону України "Про оренду землі" визначено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. 
Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди (крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України). 
Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.
Відповідно до статті 288 Податкового кодексу України, підставою для нарахування орендної плати за земельну ділянку є договір оренди такої земельної ділянки, платником орендної плати є орендар земельної ділянки, об`єктом оподаткування є земельна ділянка, надана в оренду.
При цьому, розмір та умови внесення орендної плати встановлюються у договорі оренди між орендодавцем (власником) і орендарем (пункт 288.4 статті 288 Податкового кодексу України).
За приписами статті 289 Податкового кодексу України, для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок.
Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів здійснює управління у сфері оцінки земель та земельних ділянок. Центральний орган виконавчої влади з питань земельних ресурсів за індексом споживчих цін за попередній рік щороку розраховує величину коефіцієнта індексації нормативної грошової оцінки земель, на який індексується нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь, земель населених пунктів та інших земель несільськогосподарського призначення за станом на 1 січня поточного року, що визначається за формулою: Кi = [І - 10]:100, де І - індекс споживчих цін за попередній рік. У разі якщо індекс споживчих цін не перевищує 115 відсотків, такий індекс застосовується із значенням 115.
Коефіцієнт індексації нормативної грошової оцінки земель застосовується кумулятивно залежно від дати проведення нормативної грошової оцінки земель.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські державні адміністрації не пізніше 15 січня поточного року забезпечують інформування центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову і митну політику, і власників землі та землекористувачів про щорічну індексацію нормативної грошової оцінки земель.
З наведених положень Податкового кодексу України та Закону України "Про оренду землі" вбачається, що зазначені законодавчі акти не встановлюють конкретний розмір орендної плати за земельну ділянку, який має бути зазначений в договорі оренди. Податковий кодекс України передбачає порядок визначення орендної плати за землю, а договором оренди визначаються розмір та умови сплати орендної плати.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 916/3236/16, від 01.10.2018 у справі № 916/3233/16. 
Як встановлено місцевим господарським судом, згідно з пунктом 10 Договору, обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції. В той же час, згідно з пунктом 13 Договору (в редакції Додаткової угоди укладеної на підставі рішення суду у справі №922/3451/14), розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
Отже, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що розмір орендної плати за умовами договору має обраховуватись з урахуванням індексу інфляції, а нарахування орендної плати за спірний період із застосуванням коефіцієнтів індексації нормативної грошової оцінки земель є безпідставним, оскільки матеріали справи не містять відомостей, і апелянт таких доказів суду не надав, що сторонами у справі у 2016 році укладено додаткову угоду до договору оренди землі щодо перерахунку розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі.
Судова колегія відхиляє доводи апелянта, що місцевим господарським судом при ухваленні рішення не взято до уваги норми законодавства, які регулюють сплату орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації, оскільки такі доводи апелянта спростовуються безпосередньо мотивувальною частиною рішення, із якої вбачається, що судом вірно і обґрунтовано застосовано норми законодавства, що регулюють спірні правовідносини і якими позивач мотивував вимоги позовної заяви.   
Встановивши, що орендну плату відповідач сплачував за спірний період без урахування індексу інфляції (відповідно до умов пункту 10 Договору), місцевий господарський суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що стягненню підлягає заборгованість по орендній платі з урахуванням індексу інфляції.
Перевіривши здійснений судом першої інстанції розрахунок, судова колегія вважає його арифметично вірним.
Так, за заявлений позивачем період з 22.04.2016 по 31.07.2016 відповідач мав сплатити орендну плату за Договором (з урахуванням індексу інфляції за квітень-липень 2016 року) в розмірі 239 382, 35грн ((72 353, 74грн * 103, 5%) / 30 * 9 + 72 353, 74грн * 100, 1% + 72 353, 74грн * 99, 8% + 72 353, 74грн * 99,9%).
Згідно відомостей Головного управління ДФС у Харківській області, відповідач фактично сплатив орендну плату в 2016 році у розмірі 609 536, 46грн (50 794, 71грн на місяць). А отже, з 22.04.2016 по 31.07.2016 сплатив орендну плату в розмірі 167 622, 54грн.
З урахуванням наведеного, розмір заборгованості відповідача зі сплати орендної плати (з урахуванням індексу інфляції) за Договором за період з 22.04.2016 по 31.07.2016 становить 71 759, 81грн (239 382, 35грн - 167 622, 81грн). 
У судовому засіданні Східного апеляційного господарського суду 11.02.2020 представник відповідача не заперечувала, що відповідач здійснював оплату за користування земельною ділянкою без урахування індексу інфляції, як того вимагає пункт 10 Договору; вважає розрахунок вірним. 
Таким чином, обґрунтованим і таким, що відповідає обставинам справи є висновок суду першої інстанції, що заборгованість в розмірі 71 759, 81грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги викладеного не спростовують, оскільки за умовами договору, укладеного між сторонами, не передбачено внесення орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель.
Посилання апелянта на те, що орендар з 31.10.2014 (дата набрання законної сили рішенням у справі №922/3451/14) повинен був сплачувати новий розмір орендної плати з урахуванням коефіцієнтів індексації, є помилковим, оскільки в редакції Додаткової угоди (укладеної рішенням суду у справі №922/3451/14), зокрема у пункті 13 договору, визначено, що розмір орендної плати переглядається, зокрема, у разі зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коефіцієнтів індексації, визначених законодавством.
Отже, суд першої інстанцій дійшов обґрунтованого висновку про те, що зміна індексації нормативної грошової оцінки є підставою для перегляду встановленого розміру орендної плати шляхом внесення відповідних змін до договорів оренди землі його учасниками, чого у спірних правовідносинам сторонами здійснено не було.
Зміна індексації нормативної грошової оцінки не тягне автоматичну зміну умов договорів щодо розміру орендної плати. 
Вказаний висновок міститься також у постанові Верховного Суду від 20.06.2018 у справі №813/3819/17.
Як вірно зазначено місцевим господарським судом, посилання позивача на висновки, які викладені у постанові Верховного Суду від 30.10.2019 у справі №922/1026/19, не підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, оскільки, по-перше, у цій постанові не міститься правового висновку Верховного Суду щодо існування у відповідача обов`язку самостійно щорічно індексувати розмір орендної плати відповідно до коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки земель згідно з чинним законодавством; і по-друге, у даному випадку пунктом 10 Договору, сторони узгодили, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, а апелянтом не надано суду доказів укладення сторонами у справі у 2016 році додаткової угоди до Договору щодо перерахунку розміру орендної плати з урахуванням коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі.
Натомість, колегія суддів апеляційного господарського суду зазначає, що при розгляді спірних правовідносин суд апеляційної інстанції відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України враховує висновки Верховного Суду, викладені, зокрема у постановах від 07.10.2019 у справі №922/3321/18 та від 19.12.2019 у справі №922/1137/19 з аналогічних правовідносин, в яких вже висловлена правова позиція щодо безпідставності застосування Харківською міською радою коефіцієнту індексації нормативної грошової оцінки землі при розрахунку заборгованості по сплаті орендарями орендної плати за землю.
З огляду на викладене, враховуючи, що місцевий господарський суд забезпечив дотримання вимог чинного законодавства щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження усіх фактичних обставин справи та дав належну правову оцінку наявним у матеріалах справи доказам, а доводи апелянта не є підставою для скасування рішення суду, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду від 03.12.2019 у справі №922/1193/19 слід залишити без змін.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України, судові витрати за подання апеляційної скарги покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 256, 269, 270, 273, п. 1 ч. 1 ст. 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду 

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Харківської міської ради  залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 03.12.2019 у справі №922/1193/19 залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття; порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено 18.02.2020.  

Головуючий суддя                                                                    Л.М. Здоровко

Суддя                                                                                           Л.І. Бородіна  

       Суддя                                                                                           В.В. Лакіза