КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
справа № 760/26018/19
провадження № 22-ц/824/979/2020
 
23 січня 2020 року                                                                                             м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Кирилюк Г. М.
суддів: Рейнарт І. М., Семенюк Т. А.,        
при секретарі Примушку О. В.,
 
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу   за заявою ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису, за участю заінтересованої особи ОСОБА_2 , за апеляційною скаргою представника   ОСОБА_2  - адвоката Андруцької Ганни Олександрівни на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року в складі судді  Українця В. В.,
 
встановив:
 
13.09.2019 р.  ОСОБА_1  звернулась до суду з  заявою про видачу обмежувального  припису. 
Заява мотивована тим, що  вона  з  27  серпня  2015 року перебуває  у зареєстрованому шлюбі з громадянином  Ірландії ОСОБА_2 .  Фактичні  шлюбні відносини між ними припинились у 2017 році. 
З моменту припинення  шлюбних стосунків вона  проживала   в належній  їй квартирі  АДРЕСА_1 .  На праві приватної власності їй також належить будинок, розташований  за адресою:  АДРЕСА_2 , який  її чоловік  відмовився  добровільно   покинути. 
У  листопаді 2017  року  ОСОБА_2 звернувся до  суду з позовом  про   розірвання  шлюбу та поділ майна  подружжя.   З  цього  часу останній    застосовує щодо неї  психологічне, економічне  насильство, що виявляється у  численних  образах, погрозах,  переслідуваннях, залякуваннях, спробах  проникнути до  її майна,  змінити замки,   відмові покидати   її  власність,   крадіжці її  речей та собаки,  спробах знеструмити  будинок та  виселити  орендаторів.  Вказані   дії спрямовані  на   завдання їй страждань  та позбавлення  можливості  вільно  користуватися та розпоряджатися  належним їй  будинком  та улюбленими речами. 
З урахуванням  зазначеного ОСОБА_1 просила застосувати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_2 , у вигляді   заборони наближатися на відстань, ближче ніж 300 метрів, до місць її проживання та перебування за адресами: АДРЕСА_3 ;    АДРЕСА_2 ; до її офісу за адресою: АДРЕСА_6, а також заборони вести листування, телефонні переговори або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.
Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року заяву задоволеночастково.
Видано обмежувальний припис щодо ОСОБА_2 строком на шість місяців у вигляді тимчасового обмеження прав особи, а саме: заборони ОСОБА_2 наближатись на відстань ближче 200 метрів до місця проживання (перебування) ОСОБА_1   за адресою:  АДРЕСА_3 та за адресою: АДРЕСА_2 ; заборони ОСОБА_2 особисто вести листування, телефонні переговори або контактувати з  ОСОБА_1 через інші засоби зв`язку.               В задоволенні інших вимог  - відмовлено.
В  апеляційній скарзі представник    ОСОБА_2 -  адвокат  Андруцька               Г. О.,  посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати  рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви в повному  обсязі. 
Свої доводи  мотивує тим, що суд  першої інстанції  безпідставно відхилив   надані  нею письмові  докази, які повністю спростовують   твердження  заявниці щодо  чинення  відносно  неї домашнього  насильства.   
Так,  судом  не  надано   оцінки   письмовим заявам  ОСОБА_1   до  СТ "Скіф"  щодо   відключення  будинку   від  електричної енергії.  
При цьому  судом   прийнято  до уваги   лише  докази заявниці,  які є неналежними та недопустимими  доказами по справі. 
Зазначила,  що   жодного разу  працівники поліції   не  складали протоколів про  притягнення   ОСОБА_2    до адміністративної  відповідальності за ст.  173-2 КУпАП, що  давало  б  можливість  суду   застосувати  обмежувальний припис. 
Безпідставно  застосувавши  до  заінтересованої  особи  обмежувальний припис,  судом порушено   ст. 33 Конституції  України, яка гарантує   кожному,  хто перебуває  на  законних  підставах  на  території України, вільний вибір   місця проживання.
Звертаючись  до  суду  з  даною заявою,   заявниця  мала  на меті  не допустити заінтересовану  особу до  будинку, що  є спільним майном  подружжя.   
Заборонивши  заінтересованій особі   наближатись  на  відстань ближче 200 метрів до будинку за адресою: АДРЕСА_2 , судом  не враховано,  що  вказаний будинок є предметом судового розгляду в справі  про  поділ  майна  подружжя.
Наявність  тривалого   конфлікту  між заявником   та заінтересованою особою не  підтверджує факт того,  що  останній  вчинив по   відношенню до  заявника   домашнє насильство,  що  є необхідною умовою для можливості застосування  судом    до  відповідної  особи  спеціальних  заходів   щодо протидії   домашньому насильству, які визначені Законом  України "Про запобігання  та протидію   домашньому  насильству".
Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
В судовому  засіданні   ОСОБА_2 та його  представник - адвокат  Андруцька Г. О.  апеляційну  скаргу  підтримали та просили її задовольнити. 
ОСОБА_1 та її представник - адвокат  Музичко  Р. В.    просили  апеляційну  скаргу  залишити без задоволення,  а рішення  суду  першої інстанції   без змін. 
Переглянувши справу  за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення  суду  першої інстанції  в межах доводів  та вимог  апеляційної скарги, суд апеляційної   інстанції дійшов висновку про  задоволення апеляційної скарги з таких підстав. 
Як вбачається  з матеріалів справи та встановлено судом, ОСОБА_1 та ОСОБА_2    перебувають  в зареєстрованому  шлюбі з  27 серпня  2015 року. 
21 жовтня 2015 року    укладено  договори  купівлі-продажу  садового  будинку під АДРЕСА_2 , та  земельної ділянки,  на  якій розташований вказаний садовий будинок,  покупцем за якими  є  ОСОБА_1   
16.11.2017  Києво-Святошинським районним судом   Київської області  відкрито провадження  в справі   за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1   про  розірвання  шлюбу та поділ майна  подружжя ( справа  №369/12604/17).
05.06.2018 ОСОБА_1 звернулась  до  голови   СТ "Скіф"  з заявою,  в  якій повідомила,  що  є   власником   садового  будинку   за адресою:  АДРЕСА_2 ,  який був куплений за  її власні  кошти.  На даний час  її чоловік   ОСОБА_2 намагається  відсудити в неї  частину  будинку, надаючи докази, що  він  сплачує за  електроенергію, про що  свідчить  запис в книжці  на  електроенергію. Просила   видати їй  нові   книжки на  сплату електроенергії  та членських внесків,  розрахунки  проводити  лише  з нею, не  вступати  ні в які контакти з  ОСОБА_2 та його  представниками, не надавати йому ніяких довідок,  так як він  не  має ніякого відношення  до  будинку (а.с.81).
05.06.2018   ОСОБА_1 звернулась до  голови СТ "Скіф"  з заявою, в якій повідомила,  що  збирається  у відпустку  і не  буде  знаходитись в Україні    протягом  тривалого часу.  Просила   відключити постачання  електричної енергії   до  її  будинку  до  часу  її повернення  в Україну   та проведення необхідних робіт по  усуванню  неполадок  з  розведенням  електропроводки в садовому  будинку  (а.с.80).
На  вказану   заяву  головою правління  СТ "Скіф" 14.06.2018  надано відповідь про  те, що  вимога  ОСОБА_1   не  буде  задоволена,  оскільки   відключення  будинків на території  с. Круглик, СТ "Скіф",  не  входить до  компетенції  садового  товариства.  Окремо   звернуто  увагу  на те, що  ним було здійснено   вихід  до  її будинку   і було з`ясовано,  що на  даний час там проживає   її чоловік - ОСОБА_2 (а.с.  82). 
Відповідно  до письмових  пояснень ОСОБА_2 від 16.06.2018 Києво-Святошинському   ВП ГУ  НП   в Київській області, 15.06.2018   йому подзвонив сусід   та повідомив, що   його дружина   змінює замки на  дверях  їхнього будинку і деякі його речі виносяться з будинку в сад.   Він  повернувся додому і виявив, що деякі його речі винесені  з будинку, і поруч свого  собаку.  Всі замки були  замінені  і він  опинився  незаконно  виставленим з власного  дому.   Це  його   єдине  місце  проживання  в Україні (а.с.78-79).         
Відповідно  до витягу  з ЄРДР, номер  кримінального провадження: 12018110200004218 від 09.07.2018,  08.07.2018  ОСОБА_1   звернулась  до  Києво-Святошинського ВП  ГУНП  в Київській області  з заявою про  те, що  ОСОБА_2   шахрайським  шляхом  вніс відомості у документи  СТ "Скіф" з метою  переоформлення  на  себе   будинку  за  адресою:   АДРЕСА_4 (а.с.36).
Відповідно  до  відповіді начальника  Києво-Святошинського відділу  поліції  ГУНП в Київській області від  12.07.2018,   письмові звернення ОСОБА_1    з приводу  неправомірних дій з боку  ОСОБА_2   від  16.06.2018  та 17.06.2018   зареєстровані   в журналі  єдиного  обліку заяв і повідомлень  про  вчинені   кримінальні  правопорушення  та інші  події  та приєднані до   кримінального   провадження   ЄРДР  №12018110200004218  від  09.07.2018  (а.с.29).
Ухвалою  Києво-Святошинського районного  суду  Київської області  від  09  липня 2018 року, залишеною без змін ухвалою  Апеляційного  суду  Київської області від  18 вересня 2018 року, заяву ОСОБА_2 задоволено. Накладено  арешт на   садовий будинок,  розташований за  адресою:  АДРЕСА_2 (справа  №369/ 12604 /17) (а.с.62).
Відповідно  до  рапорту  дільничного  офіцера  поліції   Києво-Святошинського   ВП  ГУНП в Київській області від 28.08.2018,   15.08.2018   ОСОБА_1 було   виявлено  замінені  замки у вищевказаному  будинку. Зайшовши в приміщення  будинку  спільно  з працівниками поліції  було   виявлено  колишнього  чоловіка заявниці  ОСОБА_2 , в якого   була  посвідка на   тимчасове проживання  від  27.01.2017, дата закінчення строку  дії  до  26.01.2018.  Останнього  було затримано  та складено  протокол   про  адміністративне правопорушення  за  ч.1 ст.203  КУпАП (а.с.17).
25.09.2018 ОСОБА_1   уклала договір   про  передачу вказаного  будинку  в оренду фізичній  особі  строком   на  шість місяців  (а.с.  11- 15).
28.03.2019 ОСОБА_1   уклала  договір   про  передачу вказаного  будинку  в оренду  фізичній особі  строком  на  шість  місяців (а.с.  6-10).
Як вбачається  з заяви  ОСОБА_1   до відділу  поліції від 04.09.2019,   01.09.2019   вона  робила    виклик по  телефону  102 у зв`язку з  незаконним проникненням  на  територію подвір`я  її   будинку (а.с.33). 
Відповідно  до письмових  пояснень   ОСОБА_1    від  01.09.2019,  будинок   здається  нею  в  оренду  на  підставі  договору  оренди  від  19.08.2019.  До  вказаного   будинку  постійно виїжджає  служба  охорони  в зв`язку з тим,  що   "зі слів  сусідів,   які бачили ОСОБА_2 , який на  стовпі вимикав живлення  електроенергії".  Сусіди їй  повідомили,  що   ОСОБА_2   погрожував  спалити її будинок.   Охорона  бачила  на подвір`ї  інструмент та замки дверей.  На  її    думку ОСОБА_2 хотів   змінити замки  і захопити її будинок. А також  ОСОБА_2  їй  постійно  погрожує  (а.с.31-32).  
У  вересні  2019 року  ОСОБА_2 звернувся до  Києво-Святошинського   районного  суду   Київської області  зі скаргою  на бездіяльність  уповноважених осіб Києво-Святошинського   ВП  ГУ НП в Київській області, яка полягала  у невнесенні  відомостей про  кримінальне   правопорушення  до  ЄРДР.   Посилався на  ті підстави, що   01 вересня  2019  він звернувся  до  Києво-Святошинського   ВП  ГУ НП в Київській області з повідомленням  про   вчинення  щодо  нього  злочину,  а саме  біля  входу  до  його   володіння  із застосуванням  до  нього  фізичної  сили та погрожуючи  зброєю, він  був  затриманий  невідомими особами, які  силоміць відібрали у нього  телефон,  а також сумку. 
Постановою  Києво-Святошинського  районного  суду Київської області  від  12 вересня  2019 року   (справа  №369/11824/19) зобов`язано  уповноважених  осіб  Києво-Святошинського  ВП ГУ НП  в Київській області  внести відомості до  ЄРДР  за повідомленням  ОСОБА_2 від 01.09.2019  про вчинення   кримінального  правопорушення, та розпочати за цією  заявою досудове розслідування  (а.с.76-77).
Ухвалюючи  рішення  про часткове  задоволення  заяви, суд першої інстанції виходив з того, що між  сторонами склалася конфліктна ситуація, що підтверджується  численними  зверненнями  як одного, так і іншого  до  правоохоронних органів з приводу  порушення їх прав.  Матеріали справи  містять  достатньо доказів  на  підтвердження  того,  що   конфліктна ситуація  між  сторонами  супроводжується   психологічним  та економічним  впливом. Окремі  обставини взаємовідносин сторін   є предметом   досудового  розслідування   в кримінальному провадженні  №12018110200004218  від  09.07.2018  року. Очевидним також  є  те, що  конфліктні  ситуації  пов`язані зі словесними  образами, приниженнями  частковим знищенням  майна,  що викликає  у ОСОБА_1   побоювання  за свою безпеку. 
Колегія суддів  не  може  погодитись  з висновками суду  першої інстанції у вказаній частині  з огляду  на  таке. 
Протидія насильству у сім`ї є одним із важливих напрямів суспільного розвитку. 
Вона розглядається не лише як соціальна проблема, а, насамперед, як проблема захисту прав людини і, перш за все, прав жінок. При здійсненні насильства у сім`ї відбувається порушенням прав і свобод конкретної людини, що вимагає втручання з боку держави і суспільства.
Невжиття своєчасних обмежувальних заходів щодо кривдника може призвести в подальшому до завдання шкоди здоров`ю потерпілої від насильства у сім`ї.
У той же час згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини у вказаній сфері, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства.
Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Економічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.
Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3) взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників.
Пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.
Згідно з частиною третьою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків.
У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи.
Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності).
Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків.
Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві.
Аналогічна  позиція викладена  в постанові  Верховного  Суду   від  27  листопада  2019 року  (справа №753/23624/18).
Обставини справи  та надані   суду  докази  в даній  справі не  свідчать  про  наявність   підстав для видачі обмежувального  припису, оскільки доводи заявника  про  вчинення  по  відношенню до  неї  економічного та  психологічного  насильства  з боку заінтересованої  особи є  недоведеними. 
Матеріали справи не  містять  належних доказів   на підтвердження обставин  позбавлення    позивача житла,   іншого  майна,  або можливості користуватися ними, інші правопорушення економічного характеру.
Матеріли справи  також не  містять  доказів  словесних погроз, приниження,  переслідування, залякування  заявниці,  які      могли викликати у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю.
Посилання  суду  першої інстанції  на очевидність  того,  що  конфліктні  ситуації  пов`язані  зі словесними  образами,  приниженням, частковим знищенням  майна, ґрунтуються  на  припущеннях. 
Повернення   16.06.2018  чоловіка заявниці  до будинку,  в якому  він  проживав,  не  може  бути самостійним доказом існування  ризику вчинення домашнього насильства. 
Матеріали справи також не  містять  доказів  викрадення  саме заінтересованою особою з подвір`я  заявниці  її майна, а також   нападу на  неї під час  прогулянки  в с. Круглик,  відібрання  у неї силоміць її собаки. 
Відповідно  до  рапорту  дільничного  офіцера  поліції   Києво-Святошинського   ВП  ГУ НП в Київській області від 25.08.2018,  ОСОБА_1 . 20.08.2018   повідомила  про  те, що  ОСОБА_2 взяв її  пса  породи "такса" та направився у невідомому напрямку. В ніч  з 19.08.2018  на  20.08.2018  невідома особа  забрала  велосипед, газонокосарку. На думку заявниці,   до зникнення  вказаних речей  причетний її чоловік  ОСОБА_2 . В  ході  проведення  перевірки  встановити  місце  знаходження  велосипеда,   газонокосарки та пса  не  представилось   можливим, так як  місце  проживання  ОСОБА_2 невідоме (а.с.30). 
Доводи заявниці про те, що отримання  нею  21 жовтня  2018 року   травми  при зайнятті  верховою їздою на  КСБ "Динамо"  стало  наслідком    її  емоційного   стану  після   зустрічі  з  чоловіком,  який  чекав її   біля будинку  та вів себе не врівноважено,  не  підтверджені жодним доказом. 
Надані  заявницею фотокопії   чату  та електронного  листування також  не  є належними доказами існування  ризиків  домашнього  насильства з боку  заінтересованої  особи та не  свідчать про необхідність видачі судом щодо  неї обмежувального припису.
З огляду  на   обставини справи,     наявність  в суді  цивільно-правого спору  щодо  поділу  майна  подружжя,   доводи  заявниці про    захоплення  чоловіком її  будинку також  є  необґрунтованими. 
Враховуючи  вищезазначене,   постанова суду   першої інстанції у частині  задоволення  заяви  про  видачу обмеженого  припису щодо заінтересованої  особи   підлягає  скасуванню  із  ухваленням  у цій частині   рішення  про  відмову у задоволенні  заяви ОСОБА_1 . 
Зазначені  заявником   заходи  обмежувального припису - це  по  суті  вирішення  спору  майнового  характеру  щодо права власності на  спірний будинок, який має вирішуватися у загальному   позовному  провадженні. 
Апеляційна  скарга  не  містить доводів   в частині   відмови суду першої інстанції  у задоволенні  заяви,  а тому  ухвалене по справі  судове рішення   в цій частині не переглядається. 
У  відповідності до  ч.1 ст. 376 ЦПК  України  підставами  для  скасування  судового   рішення  повністю або  частково  та ухвалення  нового  рішення  у відповідній  частині  або зміни  судового  рішення  є  недоведеність обставин,  що  мають значення  для справи, які суд  першої інстанції визнав встановленими, невідповідність  висновків, викладених у рішенні  суду  першої інстанції,  обставинам справи,  порушення норм процесуального права або неправильне  застосування  норм матеріального права. 
Керуючись ст.  367,  374,  376, 381-384 ЦПК  України  суд
постановив:
Апеляційну скаргу представника  ОСОБА_2 - адвоката Андруцької Ганни Олександрівни   задовольнити.
Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 16 жовтня 2019 року в частині  задоволення  заяви  про  видачу обмеженого  припису скасувати. 
Ухвалити в цій частині нове рішення.
Відмовити ОСОБА_1 у задоволенні  заяви  про видачу  обмежувального  припису  щодо  ОСОБА_2 в  повному обсязі. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено  24 січня 2020  року.
 
Суддя-доповідач:                                            Г. М. Кирилюк
Судді:                                                               І. М.  Рейнарт
                                                                          Т. А. Семенюк