РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 лютого 2020 року
м. Рівне

Справа № 569/393/19
Провадження № 22-ц/4815/198/20

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 
               головуючого судді - Шимківа С.С.,
               суддів:         - Бондаренко Н.В., Гордійчук С.О., 
               секретар судового засідання - Шептицька С.С.

учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року (ухвалене у складі судді Харечка С.П., повний текст рішення складено 27 листопада 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, - 

в с т а н о в и в :

08 січня 2019 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням.
Позовна заява мотивована тим, що 07 січня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем "Volkswagen Caddi", реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту б) та пункту 12.1 ПДР України, не впорався з керуванням та допустив занос та виїзд за межі проїзної частини на праве по ходу руху узбіччя з подальшим наїздом на стоячого пішохода ОСОБА_3 .
В результаті ДТП її син - пішохід ОСОБА_3 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 
Вироком Рівненського районного суду по справі № 570/591/16-к від 14.03.2016 року відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. 
Внаслідок цього кримінального правопорушення їй завдано моральної шкоди, яка полягає у непомірних душевних стражданнях, яких зазнали вона, та її рідні у зв`язку з протиправною поведінкою відповідача.
Злочинними діями завдано непоправної душевної травми, порушено звичайне буденне життя та організація діяльності як людини, створено психічний, моральний та побутовий дискомфорт. 
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь 1 000 000 грн моральної шкоди.
Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої кримінальним правопорушенням задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі 50 000 грн.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що вчиненим ОСОБА_2 кримінальним правопорушенням позивачці завдано моральної шкоди, стягнення якої з відповідача, у розмірі 50000 буде співмірним та справедливим до заподіяних страждань.
23 грудня 2019 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу у якій просить суд скасувати частково оскаржуване рішення та ухвалити нове - про задоволення позову у повному обсязі.
Апеляційна скарга мотивована незаконністю рішення суду.
Рішення суду не містить належного та достатнього обґрунтування причин значного зменшення моральної шкоди.
16 січня 2020 року ОСОБА_2 подав відзив на апеляційну скаргу, в якому покликається на законність рішення суду.
Вказує, що перед початком розгляду кримінального провадження про вчинення ним злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, він передав позивачці 2,5 тисячі доларів США, а після закінчення розгляду цієї справи - ще додатково 49 000 гривень.
Судом правильно визначено розмір моральної шкоди, що підлягає до стягнення з нього.
Просить про залишення оскаржуваного рішення без змін.
Перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення учасників справи, апеляційний суд приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Судом встановлено, що 07 січня 2016 року, приблизно о 15 годині 00 хвилин, ОСОБА_2 , керуючи автомобілем Volkswagen Caddi, реєстраційний номер НОМЕР_1 , рухаючись по автодорозі Київ-Чоп, зі сторони м. Львів у напрямку м. Рівне, в порушення вимог пункту 2.3 підпункту б) та пункту 12.1 Правил дорожнього руху, що затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306 (далі - Правила дорожнього руху), проявив неуважність до дорожньої обстановки, не обрав в установлених межах безпечної швидкості руху, з урахуванням стану проїзної частини, щоб мати змогу постійно контролювати рух транспортного засобу та безпечно ним керувати, на 352 км + 940 м вказаної автодороги, що в межах Рівненського району, Рівненської області, не впорався з керуванням та допустив занос та виїзд за межі проїзної частини на праве по ходу руху узбіччя з подальшим наїздом на стоячого пішохода ОСОБА_3 .
У результаті дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_3 , син позивача ОСОБА_1 від отриманих тілесних ушкоджень загинув на місці пригоди. 
Вироком Рівненського районного суду по справі № 570/591/16-к від 14.03.2016 відповідача ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні вищевказаного кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.
ОСОБА_1 , вважаючи, що діями ОСОБА_2 їй заподіяно моральної шкоди, звернулася до суду з позовом про її відшкодування.
Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода - це негативні наслідки (втрати) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких фізична особа зазнала у зв`язку з посяганням на її права та інтереси.
Частиною 2 статті 1168 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. 
При оцінці обґрунтованості вимог позивачів у справах про відшкодування моральної шкоди необхідно керуватися принципом розумності, тобто виходити з об`єктивно передбачуваних за обставин конкретної справи втілень моральної шкоди. Відповідно, як основний доказ заподіяння моральної шкоди слід розглядати достатньо переконливі з погляду розумності пояснення потерпілої сторони щодо характеру завданих їй немайнових втрат.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
Разом з тим, з огляду на моральну зумовленість виникнення інституту відшкодування моральної шкоди, цілком адекватними і самодостатніми критеріями визначення розміру належної потерпілому компенсації є морально-правові імперативи справедливості, розумності та добросовісності.
Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції, в частині визначення розміру відшкодування моральної шкоди, оскільки цей розмір не відповідає верховенству права, вимогам розумності і справедливості та ступеню моральних страждань, понесених  ОСОБА_1 , у зв`язку з втратою сина.
Судом апеляційної інстанції враховано доводи апеляційної скарги стосовно того, що під час розгляду кримінального провадження відносно ОСОБА_2 ним було добровільно відшкодовано позивачці шкоду заподіяну злочином у розмірі 2500 дол США та 49000 грн.
Проте, вказане не звільняє відповідача від його обов`язку відшкодування позивачці моральної шкоди, розмір компенсації якої, з урахуванням засад розумності та справедливості, а також добровільної компенсації відповідача, слід збільшити до 200 000 грн.
Ураховуючи те, що судом, в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , неповно з`ясовано фактичні обставини справи, висновки суду, у цій частині, не відповідають обставинам справи, постановлене ним рішення, у цій частині, підлягає скасуванню з ухваленням про стягнення з  ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 200 000 грн відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до частини 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки судом задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 на суму 200 000 грн, то до стягнення з  ОСОБА_2 , в користь держави, підлягає судовий збір за розгляд справи судом першої інстанції у розмірі 2 000 грн, та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 3000 грн.
На підставі наведеного та керуючись ст.ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 19 листопада 2019 року, в частині визначення розміру моральної шкоди, що підлягає до стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 скасувати.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 200 000 (двісті тисяч) грн у відшкодування завданої їй моральної шкоди.
Стягнути з  ОСОБА_2 в користь держави судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції - 2000 грн та за розгляд справи судом апеляційної інстанції - 3000 грн.
У решті - рішення суду залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
Повний текст постанови складено 13 лютого 2020 року.

Головуючий-суддя                                         С.С. Шимків

Судді:                                                                 Н.В. Бондаренко

                С.О. Гордійчук