Ухвала
Іменем України

03 березня 2020 року
м. Київ
справа № 334/9303/15-к
провадження № 51-306 ск 20
 
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 , 
суддів:                      ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
 
розглянув касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 .
Вироком Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2019 року ОСОБА_5 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 125, ч. 1 ст. 115 Кримінального кодексу України (далі – КК), 
та призначено остаточне покарання на підставі ч. 1 ст. 70 КК у виді позбавлення волі на строк 9 років. 
Не погодившись із вироком суду обвинувачений, його захисник та прокурор звернулися до суду апеляційної інстанції з апеляційними скаргами. Ухвалою Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року вирок скасовано в частині засудження ОСОБА_5 за ч. 2 ст. 125 КК. Звільнено ОСОБА_5 
від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49, частин 1, 2 ст. 106 КК у зв`язку 
із закінченням строків давності, а кримінальне провадження в цій частині закрито. Вказаний вирок в частині призначення ОСОБА_5 покарання за ч. 1 ст. 115 КК змінено, пом`якшено покарання до 8 років 6 місяців позбавлення волі. Виключено з вироку посилання на ч. 1 ст. 70 КК. У решті вирок залишено без змін.
Верховний Суд колегією суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду ухвалою від 27 січня 2020 року касаційну скаргу потерпілого, у зв`язку 
з недотриманням вимог, передбачених ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК), залишив без руху та надав йому п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії даної ухвали для усунення зазначених в ній недоліків.
Поміж іншого, в ухвалі суду було вказано, що у поданій скарзі не містилося обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого і необхідності скасування або зміни судових рішень на підставах, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 414, 419 КПК, а також вимога не відповідала положенням ч. 1 ст. 436 та ст. 437 КПК. 
Разом із цим, колегія суддів звертає увагу на те, що вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2019 року щодо ОСОБА_5 переглядався 
в порядку апеляційної процедури за апеляційними скаргами обвинуваченого, його захисника та прокурора. Потерпілий з апеляційною скаргою на зазначений вище вирок суду з підстав невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого, а також в частині часткового задоволення його позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, про які він зазначає у касаційній скарзі, до суду апеляційної інстанції не звертався.
У межах наданого судом строку від потерпілого ОСОБА_4 надійшли доповнення до касаційної скарги, в яких він хоча і виклав свою вимогу до суду касаційної інстанції у відповідності до ст. 436 КПК, проте обґрунтування істотного порушення вимог кримінального процесуального закону, невідповідності призначеного покарання ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого 
і необхідності скасування ухвали суду апеляційної інстанції на підставах, передбачених ст. 438 КПК, з огляду на положення статей 404, 412, 414, 419 КПК, останній так і не навів. 
Термін «явно несправедливе покарання» означає не будь-яку можливу відмінність 
в оцінці виду та розміру покарання з погляду суду апеляційної чи касаційної інстанції, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК, видом та розміром покаранням та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги 
при призначенні покарання.
Однак у доповненнях до касаційної скарги потерпілий також не наводить обґрунтування незаконності оскаржуваних судових рішень, у зв`язку з чим, на його думку, засудженому було призначено явно несправедливе покарання через м`якість. 
Таким чином зазначених в ухвалі суду касаційної інстанції від 27 січня 2020 року недоліків потерпілий так і не усунув. 
Тому, відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, касаційна скарга повертається, якщо особа                   не усунула недоліки касаційної скарги, яку залишено без руху, в установлений строк.
При цьому, повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, передбаченому КПК, у межах строку                           касаційного оскарження.
Враховуючи викладене та керуючись п. 1 ч. 3 ст. 429 КПК, Суд
постановив:
Повернути касаційну скаргу потерпілого ОСОБА_4 на вирок Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 02 серпня 2019 року та ухвалу Запорізького апеляційного суду від 29 жовтня 2019 року щодо ОСОБА_5 разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Ухвала є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                                 ОСОБА_3