ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 640/3593/19                                                    Суддя першої інстанції: Кармазін О.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

  15 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
головуючого судді          - Степанюка А.Г.,
суддів                    - Губської Л.В., Епель О.В., 
при секретарі                     - Ліневській В.В.,
розглянувши відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на прийняте у порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників (у письмовому провадженні) рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у м. Києві про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -
ВСТАНОВИЛА:
У березні 2019 року ОСОБА_1 (далі - Позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві (далі - Відповідач, ГУ ПФ в м. Києві) в якому, з урахуванням уточнених позовних вимог, просив:
- визнати протиправним протокол ГУ ПФ в м. Києві від 16.01.2019 року про призначення ОСОБА_1 пенсії за віком в частині обчислення пенсії із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески, за три календарні роки, що передують року призначення пенсії (за 2014, 2015, 2016 роки);
- зобов`язання ГУ ПФ в м. Києві здійснити ОСОБА_1 з 13.11.2018 року перерахунок та виплату пенсії за віком із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачені страхові внески за 2016 та 2017 роки.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 05.11.2019 року у задоволенні позову відмовлено повністю. При цьому суд першої інстанції виходив з того, що заява Позивача від 13.11.2018 року фактично є заявою про переведення з одного типу пенсійних виплат на інший у межах одного виду пенсії - за віком лише зі зміною кваліфікаційної ознаки пенсії, що виключає можливість вважати, що у межах спірних правовідносин мало місце призначення нової пенсії. Окремо суд підкреслив, що заяви про врахування тих чи інших показників заробітної плати для виплати (перерахунку) пенсії Позивачем не подавалося.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати його та винести нову постанову, якою адміністративний позов задовольнити. Свої доводи обґрунтовує тим, що судом першої інстанції не було враховано, що у межах спірних правовідносин мало місце призначення пенсії за іншим законом, а не переведення на інший вид пенсії у межах одного закону, що має інші правові наслідки та свідчить про необхідність застосування до них приписів ч. 2 ст. 40 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Ухвалами Шостого апеляційного адміністративного суду від 09.12.2019 року відкрито апеляційне провадження у справі, встановлено строк для подачі відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні на 15.01.2020 року.
У межах встановлених судом строків відзиву на апеляційну скаргу не надійшло.
У судовому засіданні представник Позивача та Позивач доводи апеляційної скарги підтримали та просили суд її вимоги задовольнити повністю.
Представник Відповідача наполягав на залишенні апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників учасників справи, повно та всебічно дослідивши обставини справи, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 з 01.03.2014 року перебуває на обліку у ГУ ПФ в м. Києві та з 10.11.2010 року отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України «Про державну службу» (а.с. 40). 
13.11.2018 року ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФ в м. Києві із заявою про призначення пенсії за віком (а.с. 28).
Згідно протоколу від 16.01.2019 року Відповідачем прийнято рішення №930020870260 про перерахунок Позивачу пенсії за віком на підставі Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з підстав переходу з виду на вид (а.с. 29-31). Зі змісту даного протоколу вбачається, що для визначення розміру пенсії взято за основу середній заробіток за 2014-2016 роки, тобто роки, які передують 2017 року. 
На підставі встановлених вище обставин, виходячи з системного аналізу приписів ст. ст. 7, 80, 83 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. ст. 9, 40, 44, 45, п. 4-3 розділу ХV Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», ст. ст. 37, 90 Закону України «Про державну службу», суд першої інстанції прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, оскільки у межах спірних правовідносин відбулося переведення у межах одного виду пенсії зі змінними кваліфікаційними ознаками.
З таким висновком суду першої інстанції не можна не погодитися з огляду на таке.
Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон), розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду, що формуються за рахунок страхових внесків роботодавців, бюджетних та інших джерел, передбачених цим Законом, а також регулює порядок формування Накопичувального пенсійного фонду та фінансування за рахунок його коштів видатків на оплату договорів страхування довічних пенсій або одноразових виплат застрахованим особам, членам їхніх сімей та іншим особам, передбаченим цим Законом.
Положеннями до ч. 1 ст. 9 Закону закріплено, що відповідно до цього Закону в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Приписи ч. 3 ст. 45 вказаного Закону як і в попередній, так і чинній з 11.10.2017 року редакціях, визначають, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
При переведенні з одного виду пенсії на інший за бажанням особи може враховуватися заробітна плата (дохід) за періоди страхового стажу, зазначені в частині першій статті 40 цього Закону, із застосуванням показника середньої заробітної плати (доходу), який враховувався під час призначення (попереднього перерахунку) попереднього виду пенсії.
Якщо особа після призначення пенсії по інвалідності продовжувала працювати та набула не менш як 24 місяці страхового стажу після призначення (попереднього перерахунку) пенсії незалежно від перерв у роботі, при переведенні вперше з пенсії по інвалідності на пенсію за віком застосовується середня заробітна плата (дохід), визначена частиною другою статті 40 цього Закону для призначення пенсії.
Оцінюючи твердження суду першої інстанції про те, що заробітна плата для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки, виключно у випадку призначення пенсії у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року, водночас, оскільки у межах спірних правовідносин не мало місце призначення нової пенсії, а лише переведення з одного типу пенсійних виплат на інший, то обрахований ГУ ПФ у м. Києві показник середньої заробітної плати за 2014-2016 роки є обґрунтованим, судова колегія вважає за необхідне зазначити таке.
Відповідно абз. до п. 4-3 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, однак застосовується з 01.10.2017 року, пенсії, призначені відповідно до цього Закону до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій», з 1 жовтня 2017 року перераховуються із застосуванням середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1 %.
Згідно абз. 1 п. 4-4 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, з 1 жовтня 2017 року по 31 грудня 2017 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1,35 %.
З 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року при призначенні пенсії застосовується середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчислена як середній показник за 2016 та 2017 роки із застосуванням величини оцінки одного року страхового стажу в розмірі 1%. У разі, якщо при однакових показниках індивідуального коефіцієнта заробітної плати (доходу) та тривалості страхового стажу розмір пенсії у 2018 році, обчислений відповідно до аналогічних показників, буде меншим, ніж пенсія, призначена у 2017 році, розмір якої обчислений з урахуванням положень абзацу першого цього пункту, Кабінет Міністрів України приймає рішення про збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується при призначенні пенсій з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, таким чином, щоб пенсії, призначені у зазначений період, не були меншими за пенсії, що призначалися з 1 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
Аналогічна за змістом норма закріплена у ч. 2 ст. 40 Закону, в якій зазначено, що тимчасово, з 1 січня 2018 року по 31 грудня 2018 року, заробітна плата (дохід) для призначення пенсії визначається із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.
Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що пунктом 4-3 Прикінцевих положень Закону врегульовано питання перерахунку призначених до 01.10.2017 року пенсій за Законом, який здійснюється органами Пенсійного фонду України самостійно. Водночас, приписами пункту 4-4 Прикінцевих положень Закону, а також ч. 2 ст. 40 Закону регламентовано питання застосування показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, обчисленої як середній показник за 2014, 2015 та 2016 роки, виключно щодо призначення вперше пенсій у період з 01.01.2018 року по 31.12.2018 року.
Судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, що відповідно до абз. 1 п. 4-7 Прикінцевих положень Закону особам, пенсії яким призначені відповідно до Закону України «Про державну службу», розмір яких з урахуванням перерахунку, передбаченого пунктом 4-3 цього розділу, розрахований за нормами цього Закону, буде більший, проводиться автоматичне, без їхнього звернення, переведення пенсії на умовах, передбачених цим Законом, за матеріалами пенсійних справ.
Отже, приписами п. 4-7 Прикінцевих положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 11.10.2017 року, однак застосовується з 01.10.2017 року, прямо передбачено, що у випадку зміни умов призначення пенсії із Закону України «Про державну службу» на Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» матиме місце переведення пенсії, а не призначення нової. Крім того, у даній нормі міститься імперативний припис про те, що перерахунок у випадку такого переведення повинен здійснюватися на підставі п. 4-3 Прикінцевих положень Закону за умови, що пенсію було призначено до 01.10.2017 року.
Посилання Апелянта не те, що він до 13.11.2018 року отримував пенсію відповідно до Закону України «Про державну службу», який передбачав інші підстави і порядок призначення пенсій, а тому у межах спірних правовідносин мало місце звернення за призначенням іншої пенсії, а не переведення на неї, судова колегія оцінює критично, оскільки відповідні доводи Позивача спростовуються наведеним вище приписами Закону, які застосовуються з 01.10.2017 року. Указане, поряд з іншим, дає підстави стверджувати, що зазначення ОСОБА_1 у заяві від 13.11.2018 року бажання звернутися за призначенням пенсії, а не переведенням на її інший вид, не спростовує правильності позиції органу Пенсійного фонду України, що у межах даного спору мало місце переведення на інший вид пенсії.
Крім того, судова колегія вважає за необхідне звернути увагу, положеннями ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 року № 3723-XII у редакції, яка була чинною на момент призначення ОСОБА_1 пенсії, було передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право особи, які досягли встановленого законодавством пенсійного віку, та за наявності страхового стажу для чоловіків - не менше 25 років, для жінок - не менше 20 років, у тому числі стажу державної служби - не менше 10 років, та які на час досягнення пенсійного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менше 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, - незалежно від місця роботи на час досягнення пенсійного віку. 
Приписи ст. ст. 26-28 Закону у редакції, яка була чинною станом на 10.11.2010 року, передбачали, що особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення чоловіками 60 років, жінками - 55 років та наявності страхового стажу не менше п`яти років. Мінімальний розмір пенсії за віком за наявності у чоловіків 25, а у жінок - 20 років страхового стажу встановлюється у розмірі прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, визначеного законом. 
Отже, і приписами Закону України «Про державну службу», і положеннями Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» були передбачені одній й ті ж самі підстави для призначення пенсії за віком. При цьому, на переконання судової колегії, відмінність способу і порядку обрахунку розміру пенсії не може мати наслідком висновок про те, що пенсія за віком була призначена ОСОБА_1 вперше саме з 13.11.2018 року, адже і за Законом України «Про державну службу» Позивачу з 10.11.2010 року була призначена також пенсія за віком.
З урахуванням наведеного судова колегія приходить до висновку, що, як вірно підкреслив суд першої інстанції, оскільки матеріали справи не містять доказів призначення Позивачу у період з 01.01.2018 року по 31.01.2018 року пенсії за віком вперше, то у Відповідача були відсутні правові підстави для застосування величини заробітної плати (доходу) для призначення пенсії, виходячи із середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески за 2016 та 2017 роки.
Посилання Апелянта на правову позицію Верховного Суду України, викладену у постанові від 31.03.2015 року у справі №21-612а14, суд апеляційної інстанції вважає помилковим, оскільки у даному судовому рішенні не вирішується питання щодо застосування положень Закону у редакції, яка набрала чинності з 03.10.2017 року та застосовується з 01.10.2017 року.
Судовою колегією також враховується, що Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 31.10.2018 року у справі № 876/5312/17 сформульовано правовий висновок, за яким у випадку призначення особі пенсії за вислугу років відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», який передбачає інші підстави та порядок призначення пенсії, а в подальшому при виявленні такою особою бажання отримувати пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», має місце саме призначення пенсії за віком, а не переведення згідно ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Разом з тим, у межах спірних правовідносин, як вже було неодноразово підкреслено вище, йдеться мова про зміну виду пенсії за віком, оскільки пенсія за вислугу років Позивачу не призначалася. Відтак, пенсія за віком ОСОБА_1 була призначена у листопаді 2010 року, що виключає можливість стверджувати про те, що її призначення (а не перерахунок) відбулося на підставі заяви від 13.11.2018 року.
Судова колегія вважає за необхідне зазначити, що згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Таким чином, судова колегія приходить до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, а викладені в апеляційній скарзі доводи позицію суду першої інстанції не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Приписи ст. 316 КАС України визначають, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 242-244, 250, 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325 КАС України, колегія суддів, -  
ПОСТАНОВИЛА:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення, а рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 05 листопада 2019 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.
          
          Головуючий суддя                                                                      А.Г. Степанюк 
          Судді                                                                                  Л.В. Губська
                                                                                                    О.В. Епель

Повний текст постанови складено «15» січня 2020 року.