ПОСТАНОВА
Іменем України

30 січня 2020 року 
Київ
справа №826/20398/16
адміністративне провадження №К/9901/28503/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Губської О. А.,
суддів: Білак М.В., Загороднюка А.Г., 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України, про визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Державної казначейської служби України на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 квітня 2019 року, прийняте у складі колегії суддів: Пащенка К.С. (головуючий), Чудак О.М., Шейко Т.І. та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року, прийняту у складі колегії суддів: Карпушової О.В. (головуючий), Літвіної Н.М., Сорочка Є.О.
І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (надалі також ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області, Кабінет Міністрів України, Міністерство фінансів України про визнання протиправною бездіяльності Державної казначейської служби України, яка полягає в порушенні строків та у тривалому не виконанні Виконавчого листа, виданого Радомишльським районним судом Житомирської області від 19.06.2012 № 2-а-835/2011 про примусове виконання постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.06.2011 у справі № 2-а-835/2011; зобов`язання Державної казначейської служби України здійснити дії щодо негайного виконання Виконавчого листа виданого Радомишльським районним судом Житомирської області від 19.06.2012 № 2-а-835/2011; зобов`язання Державної казначейської служби України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми, починаючи з 29.03.2016 до моменту виконання Виконавчого листа виданого Радомишльським районним судом Житомирської області від 19.06.2012 № 2-а-835/2011; зобов`язання Державної казначейської служби України подати до суду звіт щодо виконання Виконавчого листа виданого Радомишльським районним судом Житомирської області від 19.06.2012 № 2-а-835/2011 протягом одного місяця з дня винесення постанови у цій справі.
2. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що   відповідачем допущено протиправну бездіяльність, яка полягає в порушенні строків та тривалому невиконанні Виконавчого листа, виданого Радомишльським районним судом Житомирської області від 19.06.2012 № 2-а-835/2011.
3. Відповідач позов не визнав та просив відмовити в його задоволенні.
ІІ. Установлені судами фактичні обставини справи
4. Постановою Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.06.2011 по справі № 2-а-835/2011 позов ОСОБА_1  до Управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області, Управління праці та соціального захисту населення Радомишльської районної державної адміністрації  про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії задоволено повністю.
5. Постановою Житомирського апеляційного адміністративного суду від 25.04.2012 вказане рішення суду першої інстанції змінено, позовні вимоги ОСОБА_1  задоволено частково:
5.1. визнано дії управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області щодо невиплати ОСОБА_1  державної пенсії та додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірах, передбачених статтями  50,  54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  протиправними;
5.2. зобов`язано управління Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 , як постраждалому в наслідок аварії на ЧАЕС 1-ї категорії, інваліду 2-ої групи, що пов`язана з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС, державної пенсії та щомісячної додаткової пенсії за шкоду, заподіяну здоров`ю в розмірах, передбачених статтею  50,  54 Закону України «Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»  за період з 07.12.2010 по 22.07.2011 з урахуванням отриманих коштів.
6. 19.06.2012 Радомишльським районним судом Житомирської області було видано виконавчий лист у справі № 2-а-835/2011.
7. На виконання рішення суду та у відповідності до виконавчого листа у справі № 2-а-835/2011 управлінням Пенсійного фонду України в Радомишльському районі Житомирської області проведено перерахунок пенсії ОСОБА_1 за період з 01.12.2010 по 22.07.2011 та нараховано доплату в сумі 40309 грн 69 коп.
8. Згідно листа Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 28.12.2015 матеріали виконавчого провадження по справі № 2-а-835/2011 відповідно до пункту 7 Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантуються державою, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440, прийнято до обліку та включено до першої черги задоволення вимог за № 49737954.
9. У квітні 2016 року на підставі акту прийому-передачі даний пакет документів був переданий до Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області.
10. Виконавчий лист надійшов та зареєстрований в органах казначейства 08.04.2016 та взятий з цієї дати на облік.
11. Вважаючи бездіяльність Державної казначейської служби України щодо невиконання постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 20.06.2011 у справі № 2-а-835/2011 протиправною, позивач звернувся до суду з даним позовом.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
12. Окружний адміністративний суд міста Києва рішенням від 09 квітня 2019 року, яку залишено без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року, позов задоволено частково.
12.1. Зобов`язано Державну казначейську службу України відповідно до частини 1  статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми в розмірі 40 309 грн 69 коп., починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчого листа від 19.06.2012 № 2-а-835/2011. 
12.2. У задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.
13. Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив з того, що не перерахування Державною казначейською службою України на користь позивача коштів в сумі 40309 грн 69 коп. згідно з виконавчим листом від 19.06.2012 № 2-а-835/2011 є порушенням прав позивача.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції 
14. Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, відповідач звернувся з касаційною скаргою, в якій,  посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
15. В обґрунтування вимог касаційної скарги посилається на те, що судами не враховано, що держава встановлює тримісячний строк для перерахування коштів стягувачу виключно за судовими рішеннями про стягнення коштів з державного органу. При цьому, компенсація, передбачена Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та пунктом 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 може нараховуватися виключно за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів. Також скаржник вказує, що фінансовим джерелом для погашення заборгованості за рішеннями суду та для нарахування компенсації за рішеннями про стягнення коштів є кошти Державного бюджету (бюджетна програма КПКВК 3504040 «Заходи щодо виконання рішень суду, що гарантовані державою»). Рішення суду по справі №2-а-835/2011 не пред`являлось стягувачем до органу Казначейства, а надійшло від Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на виконання вимог Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440. Так, у вказаному пакеті документів відсутня ухвала про зміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення коштів з боржника, тобто, вказане рішення суду має зобов`язальний характер. Таким чином, скаржник вважає, що посилання суду на обов`язок казначейства перерахувати кошти по справі № 2-а-835/2011 у тримісячний строк є помилковим тлумаченням норм матеріального права, оскільки  у відповідній справі Казначейство здійснює погашення заборгованості за судовим рішенням зобов`язального характеру відповідно до норм Порядку №440, що робить неможливим застосування до вказаних правовідносин тримісячного виконання відповідно до норм Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та Порядку № 845. При цьому, компенсація нараховується також виключно на рішення про стягнення коштів з боржника та не нараховується на рішення зобов`язального характеру.
16. Головне територіальне управління юстиції у Житомирській області у відзиві на касаційну скаргу просив її задовольнити, рішенням суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі.
17. Позивач своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористався, що відповідно до  статті 338 КАС України  не перешкоджає касаційному перегляду справи.
18. Оскільки з матеріалів касаційної скарги вбачається, що відповідачем оскаржуються рішення судів першої та апеляційної інстанцій лише в частині позовних вимог, які були задоволені, тому оскаржувані рішення судом касаційної інстанції перевіряються лише в цій частині в межах доводів та вимог касаційної скарги.
19. Тобто, предметом розгляду суду касаційної інстанції є рішення судів в частині позовної вимоги щодо зобов`язання Державної казначейської служби України відповідно до частини 1  статті 5 Закону України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень»  нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми в розмірі 40 309 грн 69 коп., починаючи з дня закінчення тримісячного строку з дня надходження необхідних документів та відомостей до Державної казначейської служби України до моменту виконання виконавчого листа від 19.06.2012 № 2-а-835/2011. 
V. Джерела права й акти їх застосування
20. За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21.   Відповідно до частини першої  статті 5 Закону України від 05 червня 2012 року №4901-VI «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» у разі якщо центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, протягом трьох місяців не перерахував кошти за рішенням суду про стягнення коштів, крім випадку, зазначеного в частині четвертій  статті 4 цього Закону, стягувачу виплачується компенсація в розмірі трьох відсотків річних від несплаченої суми за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання рішень суду.
22. Частина 2 цієї статті передбачає, що компенсація за порушення строку перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів з державного органу нараховується центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів.
23. Механізм та повноваження з виконання рішень суду щодо стягнення коштів з державних органів встановлений Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників,    затверджений  постановою Кабінету Міністрів України від 3 серпня 2011 р. № 845  (далі    - Порядок).
24. Пунктом третім Порядку №845 визначено, що рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами Казначейства у порядку черговості надходження таких документів (про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів - з попереднім інформуванням Мінфіну, про стягнення коштів боржників - у межах відповідних бюджетних призначень, наданих бюджетних асигнувань (залишків коштів на рахунках підприємств, установ, організацій).
25. Відповідно до пункту 33 Порядку №845 у разі коли судове рішення стосується спорів фізичних осіб із суб`єктами владних повноважень з приводу обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг або судове рішення неможливо виконати протягом двох місяців з дня надходження документів, зазначених у пункті 6 цього Порядку, орган Казначейства для виконання рішення про стягнення передає до Казначейства документи та відомості згідно з підпунктом 1 пункту 47 цього Порядку. При цьому органом Казначейства відновлюється проведення платежів боржника.
26. Відповідно до пункту 50 Порядку №845 компенсація за порушення встановленого законом строку перерахування коштів нараховується: Казначейством, якщо боржником є державний орган; державним виконавцем, якщо боржником є підприємство, установа, організація або юридична особа, зазначені в пункті 48 цього Порядку. Компенсація виплачується Казначейством на підставі рішення або постанови про виплату компенсації за рахунок коштів, передбачених за бюджетною програмою для забезпечення виконання судових рішень та виконавчих документів  за черговістю надходження таких заяв стягувачів та після погашення заборгованості за рішеннями суду відповідно до  пункту 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень".
27. Механізм обліку виконавчих документів та судових рішень, передбачених пунктом 3 розділу II "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №4901-VI, інвентаризації та погашення заборгованості за ними визначено Порядком погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого  постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 №440  (далі - Порядок №440).
28. Відповідно до п.8 Порядку №440 рішення розподіляються в порядку такої черговості погашення заборгованості: перша черга - рішення щодо пенсійних та соціальних виплат, про стягнення аліментів, відшкодування збитків та шкоди, завданих внаслідок злочину або адміністративного правопорушення, каліцтва або іншого ушкодження здоров`я, а також у зв`язку з втратою годувальника; друга черга - рішення, пов`язані з трудовими правовідносинами; третя черга - інші рішення.
VI. Висновок Верховного Суду
29. Відповідно до частин другої та третьої  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України  законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а обґрунтованим - рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
30. Згідно частини 1  статті 9 КАС України  розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
31. Згідно з пунктом 3  статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України  одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.
32. Під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження (стаття 244 Кодексу адміністративного судочинства України).
33. Оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам не відповідає.
34. В касаційній скарзі відповідач посилається на те, що судами не враховано, що держава встановлює тримісячний строк для перерахування коштів стягувачу виключно за судовими рішеннями про стягнення коштів з державного органу. При цьому, компенсація, передбачена Законом України «Про гарантії держави щодо виконання судових рішень» та пунктом 50 Порядку виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 № 845 може нараховуватися виключно за несвоєчасне перерахування коштів за рішенням суду про стягнення коштів. Рішення суду по справі №2-а-835/2011 не пред`являлось стягувачем до органу Казначейства, а надійшло від Головного територіального управління юстиції у Житомирській області на виконання вимог Порядку погашення заборгованості за рішеннями суду, виконання яких гарантується державою, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03.09.2014 № 440. У вказаному пакеті документів відсутня ухвала про зміну способу і порядку виконання судового рішення шляхом стягнення коштів з боржника, тобто, вказане рішення суду має зобов`язальний характер. На аналогічні обставини скаржник посилався і в апеляційній скарзі.
35. Разом з тим, вказані обставини судом апеляційної інстанції взагалі не досліджені, зокрема не надана оцінка твердженням та доводам відповідача,    що позбавляє суд касаційної інстанції можливості надати правову оцінку висновкам суду у цій частині.
36. Наведене дає підстави стверджувати про невжиття належних заходів щодо офіційного з`ясування обставин справи.
37. Оскільки вказані обставини та фактичні дані залишилися поза межами дослідження суду апеляційної інстанції, тому з урахуванням повноважень касаційного суду (які не дають касаційній інстанції права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в судовому рішенні) відсутня можливість перевірити Верховним Судом правильність його висновків в цілому по суті спору.
38. Згідно з частинами першою, другою  статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України  (в чинній редакції) суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
39. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
40. Під час нового розгляду справи суду слід дати юридичну оцінку вказаним обставинам та в залежності від встановленого, правильно застосувати до спірних правовідносин норми матеріального права та постановити рішення відповідно до вимог  статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України.
41. Відповідно до частини другої  статті 353 КАС України  підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
42. Підсумовуючи наведене Суд приходить до висновку, що суд апеляційної інстанції допустив порушення норм процесуального права, не встановив фактичні обставини, що мають значення для справи, що є підставою для часткового задоволення касаційної скарги та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
VII. Судові витрати
43. З огляду на результат касаційного розгляду, суд не вирішує питання щодо розподілу судових витрат.
Керуючись статтями  341,  345,  349,  353,  355,  356 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Державної казначейської служби України задовольнити частково.
2.     Постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 16 вересня 2019 року у справі № 826/20398/16 скасувати, а справу направити на новий розгляд до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та носкарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                          О. А. Губська

Судді                                                                                                    М. В. Білак

                                                                                                      А.Г. Загороднюк