ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 січня 2020 року	Львів	Справа № 1.380.2019.004850 пров. № 857/13005/19	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:

головуючої судді                                                             Хобор Р.Б.,
суддів                                                                                 Попка Я.С., Сеника Р.П.

розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року, ухвалене суддею Крутько О.В. в місті Львові за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін у справі № 1.380.2019.004850 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області про визнання неправомірними дій та зобов`язання вчинити дії

                                                            В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом у якому просить суд:
- визнати неправомірними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови у наданні ОСОБА_1 дозволу на виготовлення проекту землеустрою, оформленої листом № С-5101/0-3037/0/37-19 від 20.06.2019 року;
- зобов`язати Головне управління Держгеокадастру у Львівській області надати ОСОБА_1 дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7800 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області.
У обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що в червні 2019 року звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7800 га для ведення особистого селянського господарства на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області. Листом № С-5101/0-3037/0/37-19 від 20.06.2019 року відповідач відмовив у наданні такого дозволу з огляду на те, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації наданої Відділом в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у листі № 929/419-19-0.36 від 05.06.2019 року, запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях - сіножатях, які передбачені для сінокосіння та випасання худоби, а тому відповідно до статті 34 Земельного кодексу України може надаватись громадянам в оренду виключно для сінокосіння. 
Позивач вважає цю відмову відповідача протиправною зважаючи на те, що нормами Земельного кодексу України не передбачено такої підстави для відмови в наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою. Крім того зазначає, що рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки оформляється розпорядчим індивідуальним правовим актом  - наказом Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, а відтак рішення про надання дозволу або про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки за результатами розгляду відповідного клопотання особи не може оформлятися листом. 
На думку позивача, відповідач порушив його право на отримання у власність земельної ділянки. Позивач вважає, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання відповідача надати відповідний дозвіл.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,7800 га на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка викладена у листі № С-5101/0-3037/0/37-19 від 20.06.2019 року.
Зобов`язано Головне управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,7800 га на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Стягнуто на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Держгеокадастру у Львівській області судовий збір в сумі 768,40 грн.
Не погодившись із зазначеним рішенням його оскаржило Головне управління Держгеокадастру у Львівській області подавши апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги, Головне управління Держгеокадастру у Львівській області посилається на порушення судом першої інстанції при прийнятті рішення норм матеріального і процесуального права та зазначає, що відповідно до інформації, наданої Відділом в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області у листі № 929/419-19-0.36 від 05.06.2019 року, запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях - сіножаті, які передбачені для сінокосіння та випасання худоби. Тому, земельна ділянка, яку бажає отримати у власність позивач, у відповідності до статті 34 Земельного кодексу України може бути надана лише в оренду для сінокосіння.
Відповідач вважає, що, відмовляючи позивачу у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, діяв у відповідності до норм чинного законодавства.
Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань. 
Суд першої інстанції встановив те, що в червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Львівській області із клопотанням про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,7800 га для ведення особистого селянського господарства на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області.
20.06.2019 року Головне управління Держгеокадастру у Львівській області, у вигляді листа № С-5101/0-3037/0/37-19, прийняло рішення про відмову у наданні ОСОБА_1 дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Рішення обґрунтованим тим, що відповідно до даних державної статистичної звітності з земельних ресурсів форми 6-зем та інформації наданої Відділом в Яворівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області, запропонована до відведення земельна ділянка знаходиться на сільськогосподарських угіддях - сіножаті, які передбачені для сінокосіння та випасання худоби. Ця земельна ділянка у відповідності до статті 34 Земельного кодексу України може бути надана громадянам в оренду для сінокосіння.
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач без встановлених на те законодавчих підстав відмовив позивачу у задоволенні клопотання про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,7800 га у власність для ведення особистого селянського господарства на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області. При цьому, суд першої інстанції вважав, що в такому випадку належним та ефективним способом захисту порушеного права позивача є визнання відмови відповідача неправомірною та зобов`язання його повторно розглянути вказане клопотання позивача в межах дискреції органу державної влади.
Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до частини 1 статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до частини 6 статті 118 Земельного кодексу України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри.
До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Верховній Раді Автономної Республіки Крим, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, органам виконавчої влади або органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею.
Згідно з частиною 4 статті 118 Земельного кодексу України, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.
Отже, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, зокрема: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 Земельного кодексу України.
Таким чином, розташування земельної ділянки, яку хоче отримати у власність позивач на сільськогосподарських угіддях - сіножатях, які передбачені для сінокосіння та випасання худоби, як підстава для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для надання у власність із земель сільськогосподарського призначення державної власності, які розташовані за межами населеного пункту, не передбачена статтею 118 Земельного кодексу України. 
З огляду на це, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що відмова Головного управлінням Держгеокадастру у Львівській області у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на підставі того, що земельна ділянка, яку хоче отримати у власність позивач розташована на сільськогосподарських угіддях - сіножатях, є неправомірною та такою, що не відповідає статті 118 Земельного кодексу України. 
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постановах від 27 лютого 2018 року у справі № 545/808/17, від 24 квітня 2018 року у справі № 814/1961/17 та від 19 червня 2018 року в справі № 803/1183/17.
Крім того, апеляційний суд зазначає, що правовий статус Головних управлінь Держгеокадастру в областях визначено відповідним Положенням про Головне управління Держгеокадастру в області, яке затверджене наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 29.09.2016 року № 333 (далі - Положення № 333) та зареєстроване в Міністерстві юстиції України 25.10.2016 року № 1391/29521.
Пунктом 8 Положення № 333 передбачено, що Головне управління у межах своїх повноважень видає накази організаційно-розпорядчого характеру.
Крім того, згідно з пунктом 84 Типової інструкції з діловодства в територіальних органах Держгеокадастру, затвердженої наказом Держгеокадастру від 15.10.2015 року № 600, накази видаються як рішення організаційно-розпорядчого характеру. За змістом управлінської дії накази видаються з основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, адміністративно-господарських, кадрових питань.
При цьому, пунктом 123 вказаної Інструкції визначено, що службові листи складаються з метою обміну інформацією між установами як: відповіді про виконання завдань, визначених в актах органів державної влади, дорученнях вищих посадових осіб; відповіді на запити, звернення; відповіді на виконання доручень установ вищого рівня; відповіді на запити інших установ; відповіді на звернення громадян; відповіді на запити на інформацію; ініціативні листи; супровідні листи.
Отже, відповідно до положень вказаних нормативно-правових актів, за результатами розгляду будь-яких основних питань діяльності територіального органу Держгеокадастру, останнім має видаватися відповідний наказ. При цьому листи складаються у разі надання відповіді на звернення громадян.
Таким чином, рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або про відмову в його наданні необхідно оформляти розпорядчим індивідуальним правовим актом у формі наказу Головного управління Держгеокадастру в області.
В межах цього спору позивач звернувся до відповідача не із зверненням, а із відповідною заявою, за наслідками розгляду якої, суб`єкт владних повноважень мав би прийняти відповідне управлінське рішення, в той час, як останній протиправно направив позивачу відповідь у формі листа.
На думку апеляційного суду, відсутність належним чином оформленого рішення Головним управлінням Держгеокадастру у Львівській області про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи відмову у його наданні у формі наказу, свідчить про те, що уповноважений орган не прийняв жодного рішення з числа тих, які він повинен був ухвалити за законом.
Отже, відповідно до вимог статті 118 Земельного кодексу України Головне управління Держгеокадастру у Львівській області має прийняти рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або прийняти мотивоване рішення про відмову із чітким визначенням однієї з підстав, передбачених  статтею 118 Земельного кодексу України. При цьому, отримання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки не означає позитивного рішення про надання її у користування.
За наведених вище міркувань, наданий відповідачем лист № С-5101/0-3037/0/37-19 від 20.06.2019 року, не може сприйматися судом як належна відмова у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки.
Відповідач, таким чином, діяв не на підставі та не у спосіб, що передбачені Земельним кодексом України, Законом України «Про землеустрій», без дотримання вимог частини 2 статті 2 КАС України, що свідчить про допущення відповідачем як суб`єктом владних повноважень протиправної бездіяльності стосовно розгляду поданої позивачем заяви.
Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд у постанові від 06 червня 2019 року по справі № 812/922/16.
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що на законодавчому рівні поняття «дискреційні повноваження» суб`єкта владних повноважень відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими необхідно розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибирати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення.
Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку.
Тобто, дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким.
У справі, що переглядається, повноваження щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою чи надання мотивованої відмови у його наданні, регламентовано статтею 118 ЗК України. Водночас, відповідач не перевірив подану позивачем заяву на відповідність вимогам зазначеним в статті 118 ЗК України. 
Таким чином, апеляційний суд вважає, що належним способом захисту порушеного права у цьому спорі є визнання протиправними дій Головного управління Держгеокадастру у Львівській області щодо відмови ОСОБА_1 надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,7800 га на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області, яка викладена у листі № С-5101/0-3037/0/37-19 від 20.06.2019 року та зобов`язання Головного управління Держгеокадастру у Львівській області повторно розглянути клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства орієнтовною площею 0,7800 га на території Порічанської сільської ради Яворівського району Львівської області.
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними, та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржене рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

                                                  П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління Держгеокадастру у Львівській області залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 08 листопада 2019 року в справі № 1.380.2019.004850 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	             Р. Б. Хобор 	
судді	 	             Я. С. Попко 	
 	 	             Р. П. Сеник  	
Повний текст постанови складений  29.01.2020 року