ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Номер провадження 22-ц/821/212/20	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №690/276/19 Категорія: 305010900 	Линдюк В.С.	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Храпко В. Д. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

       30 січня 2020 року                                                                                              м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів:

  Храпка В.Д.,  Бондаренка С.І., Вініченка Б.Б., за участю секретаря Чуйко А.В. 	

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Токар Ольги Михайлівни на рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року, ухваленого під головуванням судді Линдюка В.С., по справі за позовом приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, -

                                        в с т а н о в и в :

У червні 2019 року приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1  про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
Мотивуючи свої вимоги тим, що 20 грудня 2016 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» та ПАТ «Миронівський хлібопродукт» було укладено договір добровільного страхування наземного транспорту № 06/02-40К-0068178, відповідно до умов якого позивач взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь ПАТ «Миронівський хлібопродукт» страхове відшкодування.
Предметом даного договору були майнові інтереси ПАТ «Миронівський хлібопродукт», пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 .
07 березня 2017 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «ЗАЗ» , д.н.з НОМЕР_2 , в м. Київ на пр. Голосіївський, допустив зіткнення з автомобілем «Ленд Ровер» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень.
Постановою Голосіївського районного суду м. Києва від 24 травня 2017 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП.
Позивач зазначає, що на підставі заяви ПАТ «Миронівський хлібопродукт» про виплату страхового відшкодування позивачем було здійснено виплату страхового відшкодування в розмірі 22 216 грн. 90 коп.
Враховуючи, що цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована за полісом № АК4505534 в АТ «Страхова група «ТАС», остання відшкодувала позивачу страхове відшкодування в розмірі 8 690 грн. 36 коп. 
Різниця між фактичним розміром шкоди і страховим відшкодуванням становить 13 526 грн. 54 коп. , отже у позивач виникло право на стягнення з відповідача коштів в порядку регресу, сплачених ним як страхове відшкодування. 
З таких підстав позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки в порядку регресу в розмірі 13 526 грн. 54 коп. та судові витрати.
Рішенням Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року позов задоволено повністю.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» завдані збитки у порядку регресу у розмірі 13 526 грн. 54 коп.
Вирішено питання розподілу судових витрат.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 – адвокат Токар О.М. просить рішення суду першої інстанції скасувати як незаконне, постановлене з порушенням норм процесуального та матеріального права, а по справі постановити нове рішення про відмову в задоволенні позову.
В обгрунтування апеляційної скарги вказував на те, що суд першої інстанції не звернув уваги, що були порушення з боку ПАТ «Страхова група «ТАС» та критично оцінив в цій частині доводи відповідача, що загальна розрахована сума збитку тотожна сумі вказаній в розрахунку з умовою врахування зносу деталей, що замінюються. Така оцінка немає підґрунтя, оскільки позивач надав остаточні документи по проведеному розрахунку.
Також суд першої інстанції , приймаючи рішення не врахував, що відповідно до ч. 2 ст. 999 ЦК України до відносин, що випливають із обов`язкового страхування застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. Водночас, як передбачено приписами ч. 3 ст. 985 ЦК України, особливості укладення договору страхування на користь третьої особи встановлюється законом. Виконання обов`язку з відшкодування шкоди особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», покладено на страховика винної особи у межах, встановлених цим Законом та договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Тому ПАТ «Страхова група «ТАС» як страховик відповідальності відповідача провів належний розрахунок за взятими зобов`язаннями, а також враховуючи, що сам позивач наданими документами підтвердив, що вся сума матеріального збитку у вигляді відновлювального ремонту складена з урахуванням зносу деталей, що замінювалися, а позовні вимоги до ОСОБА_1 є безпідставними, а належним відповідачем є ПАТ «Страхова група «ТАС».
У відзиві на апеляційну скаргу ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги і залишити в силі рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року як законне та обґрунтоване, а доводи апеляційної скарги не обґрунтовані і не підтверджені доказами.
Згідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до висновку про  задоволення апеляційної скарги по наступних підставах.
Відповідно до пункту 1 частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є верховенство права.
Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
За змістом статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до частини першої статті 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти) , якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Зазначеним вимогам закону оскаржуване судове рішення не відповідає.
Судом встановлено, що 20 грудня 2016 року між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і ПАТ «Миронівський хлібопродукт» було укладено договір страхування наземного транспорту. Вигодонабувачем є ОСОБА_2 . Предметом даного договору були майнові інтереси страхувальника пов`язані із володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом автомобілем «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_1 . Період страхування із 21 грудня 2016 року по 20 грудня 2017 року.
Відповідно до додаткової угоди від 20 грудня 2016 року, укладеної між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і ПАТ «Миронівський хлібопродукт» період страхування встановлений із 01 січня 2017 року по 31 грудня 2017 року.
17 серпня 2016 року між ПАТ «Страхова група «ТАС» і ОСОБА_1 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Строк дії договору із 27 серпня 2016 року по 26 серпня 2017 року. ОСОБА_1 застрахував цивільну відповідальність за керування автомобілем ЗАЗ державний номер НОМЕР_2 .
07 березня 2017 року в м. Києві по проспекту Голосіївський сталася дорожньо-транспортна пригода (далі ДТП) за участю застрахованих транспортних засобів ЗАЗ державний номер НОМЕР_2 і «Ленд Ровер», державний номер НОМЕР_1 . Автомобілем ЗАЗ керував ОСОБА_1 , а автомобілем «Ленд Ровер» ОСОБА_3 , який керував на законних підставах.
24 травня 2017 року Голосіївський районний суд м. Києва ухвалив постанову, якою визнав винним у настанні ДТП відповідача ОСОБА_1 
09 березня 2017 року представником ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» було складено акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість). Власник (довірена особа), учасники, представники при складенні акту були відсутні.
09 березня 2017 року ТОВ «СТО АРТ Сервіс» склало рахунок на оплату товару і послуг на загальну суму 25 066 грн. 90 коп.
23 березня 2017 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» склала страховий акт про виплату страхових виплат в сумі 22 216 грн. 90 коп. із відрахуванням франшиза.
24 березня 2017 року вказана сума 22 216 грн. 90 коп. платіжним доручення була перерахована «СТО АРТ Сервіс».
27 квітня 2017 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» звернулося із заявою-претензією до ПАТ «Страхова група «ТАС приватне» про відшкодування шкоди в порядку регресу в сумі 22 216 грн. 90 коп.
Листом від 09 червня 2017 року ПАТ «Страхова група «ТАС» погодилась виплатити матеріальні збитки в сумі 8 690 грн. 36 коп. із врахуванням коефіцієнту зносу 0,6944, що дорівнює 16 126 грн. 54 коп. і франшиза 250 грн.
28 вересня 2018 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пред`явила ОСОБА_1 претензію про відшкодування шкоди в порядку регресу на суму 13 526 грн. 54 коп.
18 червня 2019 року ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» пред`явила до ОСОБА_1 позов до суду.
Відповідно до п. 17.1 договору добровільного страхування від 20 грудня 2016 року, укладеного між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і ПАТ «Миронівський хлібопродукт», додатковою опцією є виплата страхового відшкодування без вирахування експлуатаційного зносу частин і деталей, що підлягають заміні.
Страхування – це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (стаття 979 Цивільного кодексу (далі – ЦК) України).
       Страхувальник вносить страховику згідно з договором страхування певну плату, яка називається страховим платежем (страховим внеском, страховою премією) (частина перша статті 10 Закону України «Про страхування»).
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»). Добровільним може бути, зокрема, страхування наземного транспорту (пункт 6 частини четвертої статті 6 Закону України «Про страхування»). Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).
        Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону України «Про страхування». До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема,  Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Предметом позову є вимога про відшкодування завданої майнової шкоди у вигляді сплати страхового відшкодування в розмірі 13 526 грн. 54 коп.
Учасники правовідносин згідно і матеріалами справи мають декілька зобов`язань.
Договірні зобов`язання між ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» і ПАТ «Миронівський хлібопродукт» - за договором добровільного майнового страхування.
Деліктні зобов`язання між ПАТ «Миронівський хлібопродукт» і ОСОБА_1 
Договірні зобов`язання між ОСОБА_1 і ПАТ «Страхова група «ТАС» за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Судом встановлено, що на виконання договору добровільного майнового страхування ПАТ «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» сплатила страхове відшкодування у розмірі 22 216 грн. 90 коп.
Відповідно до частини першої статті 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування» та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
З огляду на вказане суд доходить висновку про те, що стаття 1191 ЦК України та стаття 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», з одного боку, і стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування», з іншого боку, регулюють різні за змістом правовідносини.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів здійснюється, зокрема, з метою забезпечення відшкодування шкоди майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 вказаного Закону).
       Обмеження набуття страховиком завдавача шкоди права зворотної вимоги (регресу) випадками, які визначені у статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», зумовлене тим, що набуття вказаного права щоразу після відшкодування цим страховиком шкоди потерпілому суперечило би меті страхування цивільно-правової відповідальності, об`єктом якого є майнові інтереси завдавача шкоди та яке забезпечує, зокрема, їх захист.
       По даній справі ПАТ «Страхова група «ТАС» як страховик відповідача ОСОБА_1 не набула права регресу до останнього. Таке право ПАТ «Страхова група «ТАС» могла би набути, відшкодувавши в повному розмірі завдану шкоду, а також за наявності умов, визначених статтею 38 вказаного Закону.
Вимога позивача (страховика потерпілої) до завдавача шкоди не є регресною та заснована на інших приписах законодавства.
       Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.
       Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпіла) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.
Згідно зі статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.
       Враховуючи викладене, правовідносини, що виникли між позивачем і відповідачем у зв`язку з виплатою першим на користь потерпілого страхового відшкодування, є засновані на суброгації – переході до позивача права вимоги потерпілого у деліктному зобов’язанні.
       Відповідно до статті 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, страхова сума – це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.  Розмір страхової суми за шкоду, завдану майну потерпілих, становить 100 000 на одного потерпілого. Страхові виплати за договорами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності обмежуються страховими сумами, які діяли на дату укладення договору та зазначені у договорі страхування.
       Судом встановлено, що відповідно до страхового полісу серія АК/4505534 страховиком відповідача із страховим лімітом 100 000 грн. на момент вчинення ДТП було ПАТ «Страхова група «ТАС».
Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, завдану внаслідок ДТП майну третьої особи.
Відповідно до статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
       Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.
Суд вважає, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»).
      Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. А тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене статтями 993 ЦК України та 27 Закону України «Про страхування», шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18).
Проте суд першої інстанції не повністю звернув увагу на обставини справи і вказану постанову Великої Палати Верховного Суду.
За таких обставин рішення суду першої інстанції підлягає до скасування із постановлення нового судового рішення про відмову в задоволенні позову.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України із позивача підлягають стягненню судові витрати за подачу апеляційної скарги в сумі 2 881 грн. 50 коп.
Керуючись ст.ст.  374, 376, 381- 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Токар Ольги Михайлівни задоволити.
Рішення Ватутінського міського суду Черкаської області від 26 листопада 2019 року скасувати.
В задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача – приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» про стягнення шкоди завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди– відмовити.
Стягнути із приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» на користь ОСОБА_1 судові витрати 2 881 грн. 50 коп.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Судді: