ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

09 січня 2020 року                                                                м. Чернівці
справа № 727/7053/18
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого        Владичан А. І. 
суддів: Височанської Н.К., Лисака І.Н.
секретар Собчук І.Ю. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Товариство з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку, за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці, у складі судді Смотрицького В.Г., від 16 січня 2019 року, 

ВСТАНОВИВ:

У липні 2018 року  ОСОБА_1 в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до  ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс», Служба у справах дітей Чернівецької міської ради, про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку.
Свої вимоги обґрунтовувала тим, що рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26 червня 2006 року за  ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , загальною площею 370,10 кв.м, житловою площею 165,30 кв.м, з вигрібною ямою літера «І», вартістю 540717 грн.
______________________________________________________________________
Провадження 22ц/822/22/20 Категорія 43 

Вказаний будинок побудований відповідачкою та її чоловіком ОСОБА_5 , який є їх,  ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , батьком, за спільні кошти та є спільною сумісною власністю подружжя. З січня 2007 року вони проживають у даному будинку.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з Ѕ частини спірного житлового будинку, на яку вони, як діти спадкодавця, мають право.
Постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено. 
Зазначали, що для прийняття спадщини звернулись до приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ ідеальну частку житлового будинку після смерті батька, однак постановою від 20 червня 2018 року їм було відмовлено у зв`язку з ненаданням документів, що підтверджують право власності на спадкове майно.
Просили визнати житловий будинок АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю подружжя, а саме:  ОСОБА_4 та  ОСОБА_5 ;
визнати за  ОСОБА_2 ,  ОСОБА_3  право власності по 1/6 ідеальній частині вказаного житлового будинку.
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2019 року позов задоволено частково.
Визнано за  ОСОБА_3  право власності на 1/6 ідеальну частину житлового будинку АДРЕСА_1 , загальною площею 370,10 кв.м., житловою площею 165,30 кв.м., з вигрібною ямою літера «І», вартістю 540717 грн.
Визнано за  ОСОБА_2 право власності на 1/6 ідеальну частину вказаного житлового будинку.
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
На вказане рішення ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс»  подало апеляційну скаргу, в якій вважає його незаконним та необґрунтованим, ухваленим з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Доводи скарги мотивує тим, що спірний будинок був побудований  ОСОБА_4 , судом не встановлено, що будинок побудований за спільні кошти або спільною працею подружжя, а набуття відповідачем у власність житлового будинку на підставі рішення суду під час перебування в шлюбі не свідчить про виникнення права спільної сумісної власності на вказане майно.
Крім того, житловий будинок був переданий відповідачем ОСОБА_4 в іпотеку згідно договору від 18 червня 2008 року. ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» на підставі договору про відступлення прав за іпотечними договорами від 28 листопада 2012 року є іпотекодержателем щодо спірного нерухомого майна.
Вважає, що визнання за іншими особами, відмінними від іпотекодавця, права власності на іпотечне майно, порушує права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також указує, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядався судами, зокрема, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову в справі №727/8280/17 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено.
Просить скасувати рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
У відзиві на апеляційну скаргу  ОСОБА_3  просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін як законне та обґрунтоване. 
Заслухавши доповідача про суть оскаржуваного рішення, доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступних підстав. 
Згідно із частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, тобто ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до вимог статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив із того, що житловий будинок набуто ОСОБА_4 у власність, на підставі рішення суду, під час перебування її в шлюбі з ОСОБА_5 , який помер, тому будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, а діти спадкодавця є спадкоємцями першої черги за законом, а тому мають право по 1/6 ідеальної частини житлового будинку. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Судом установлено, що 14 січня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб, про що у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління юстиції зроблений актовий запис №19, прізвище обох з подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується копією довідки №94 від 14.05.2005 року (а.с.14). 
У подружжя є двоє дітей: повнолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та неповнолітній ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с.12, 13).

Позивачка ОСОБА_1 є матір`ю відповідачки ОСОБА_4 та бабусею ОСОБА_3 та неповнолітнього ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с.11).
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2006 року (а.с.16) за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 370,10 кв.м., житловою площею 165,30 кв.м. з вигрібною ямою літера «І» вартістю 540717 грн. 
Право власності на спірний житловий будинок зареєстровано в Чернівецькому комунальному бюро технічної інвентаризації, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.17).
З січня 2007 року відповідачка ОСОБА_4 та її чоловік ОСОБА_5 почали проживати в будинку разом зі своїми дітьми ОСОБА_3 і ОСОБА_2 . 
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.
Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована, один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт в судовому порядку. При цьому тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції спільної сумісної власності майна, покладається на того з подружжя, який її спростовує.
Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що 14 січня 2005 року між ОСОБА_5 та ОСОБА_4 було зареєстровано шлюб, прізвище обох з подружжя після реєстрації шлюбу « ОСОБА_5 », що підтверджується копією довідки №94 від 14.05.2005 року (а.с.14). 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 26.06.2006 року за відповідачкою ОСОБА_4 визнано право власності на житловий будинок по АДРЕСА_1 , загальною площею 370,10 кв.м., житловою площею 165,30 кв.м. з вигрібною ямою літера «І» вартістю 540717 грн.
Отже, вказаний житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя, так як на підставі ст. 60 СК України, с.368 ЦК України, майно набуте ОСОБА_4 та ОСОБА_5 в період шлюбу.

Вищенаведеним спростовуються посилання апелянта на те, що набуття відповідачем у власність житлового будинку на підставі рішення суду під час перебування у шлюбі, не свідчить про виникнення права спільної сумісної власності на вказане майно.
Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.
Установивши, що спірний будинок був побудований під час шлюбу сторін, тобто є спільною сумісною власністю подружжя, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що вказане майно підлягає поділу між сторонами у рівних частках. 
Як вбачається із копії свідоцтва про смерть ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
У відповідності до ст.1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. 
Суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що спірний житловий будинок набуто ОСОБА_4 у власність на підставі рішення суду під час перебування її в шлюбі з ОСОБА_5 , який помер, тобто будинок є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та кожному із подружжя належить по 1/2 його частині, тобто частка спадкодавця в праві спільної сумісної власності на житловий будинок становила 1/2.
Доводи апеляційної скарги про те, що будинок побудований за особисті кошти ОСОБА_4 , а не за спільні кошти подружжя, є необґрунтованими, оскільки відповідач не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на вказане майно.
Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщина) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. 
Спадкування за законом має місце лише у разі, коли воно не змінено заповітом спадкодавця (ст.1223 ЦК). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст.1270 ЦК України).
Згідно з ч.1 ст.1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. 

Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.
Враховуючи вищевикладене колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що відповідно до ст.1261 ЦК України діти спадкодавця ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , разом із його дружиною- відповідачкою по справі ОСОБА_4 , мають право на спадкування у рівних частках по 1/6 частині спірного житлового будинку.
Твердження апелянта на те, що визнання за іншими особами, відмінними від іпотекодавця, права власності на іпотечне майно, порушує права іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки, є безпідставними, оскільки зміна власника майна не перешкоджає зверненню стягнення на іпотечне майно, що підтверджується наступним.
Відповідно до частини першої статі 27 Закону України «Про заставу» застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи.
Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що у разі переходу права власності на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки 
В своїй апеляційній скарзі апелянт зазначає, що спір між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав вже розглядався судами, зокрема, постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року в задоволенні позову в справі №727/8280/17 про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку відмовлено. 
Дослідивши матеріали справи колегією суддів встановлено, що постановою Апеляційного суду Чернівецької області від 25 квітня 2018 року скасовано рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 11.09.2017 року, яким було задоволено позовні вимоги про визнання житлового будинку спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на частину житлового будинку. 
Підставою для скасування вищевказаного судового рішення слугувало те, що в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази на підтвердження звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини в інтересах малолітніх дітей спадкодавця, відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, та відсутність порушення прав та інтересів малолітніх дітей. 
Переглядаючи оскаржуване рішення суду першої інстанції встановлено, що позивачі звернулися до суду повторно за захистом свого порушеного права, оскільки Постановою приватного нотаріуса Чернівецького міського нотаріального округу Макеєвої Н.В. від 20 червня 2018 року, відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ ідеальну частку житлового будинку, так як спадкоємцем не надані документи, що підтверджують право власності на спадкове майно.

Тому посилання апелянта, про закриття провадження у справі з підстав наявності рішення, яке набрало законної сили щодо спору між тими самими сторонами про той самий предмет і з тих самих підстав, є безпідставними. 
Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права. Рішення суду ухвалено відповідно до норм матеріального і процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись ст.ст. 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор Плюс» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 січня 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення або з дня складення повного судового рішення. 
Повне судове рішення складено 16 січня 2020 року.

Головуючий: А.І. Владичан

Судді: Н.К. Височанська

І.Н. Лисак