Постанова
Іменем України        
 
05 лютого 2020 року                                                                     
м. Київ                                                                    
 
справа № 645/2214/19
провадження № 61-19163св19 
                                                                                                                           
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Висоцької В. С., 
суддів: Грушицького А. І., Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Сердюка В. В.,                Фаловської І. М., 
 
учасники справи:
позивач - Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності за касаційною скаргою Прокурора Харківської області на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року у складі судді Бабкової Т. В. та постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року у складі колегії суддів: Сащенко І. С., Коваленко І. П., Овсяннікової А. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог                            

У квітні 2018 року Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 звернувся до суду з вищевказаним позовом в інтересах держави в особі Харківської міської ради, в якому просив:
- визнати недійсним договір купівлі-продажу від 05 лютого 2019 року, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А., реєстраційний номер № 521, про відчуження ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 нежитлового приміщення літера «Б-2», гаражу № 6 площею 20,9 кв. м, розташованого на другому поверсі за адресою: АДРЕСА_1 ; 
- скасувати запис від 05 лютого 2019 року № 45374332 про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 на нежитлове приміщення літера «Б-2», гаражу № 6 площею                20,9 кв. м, розташованого на другому поверсі за вищевказаною адресою; 
- зобов`язати ОСОБА_1 звільнити самовільно зайняту земельну ділянку площею         20,0 кв. м, привівши її у попередній стан для подальшого використання шляхом знесення самовільно збудованого об`єкту нерухомості - гаражного боксу № 6, розташованого на другому поверсі двоповерхової будівлі по АДРЕСА_1 .
20 червня 2019 року ОСОБА_1 було подано клопотання про залишення позову без розгляду з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України, яке обґрунтоване тим, що прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду i замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може i бажає захищати інтереси держави. 
Всупереч вимог статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурором не надано жодного доказу на підтвердження своїх повноважень, обмежившись посиланням на вивчення місцевою прокуратурою питання наявності підстав для представництва інтересів держави, не обґрунтовано підстави свого представництва. За відсутності інтересу держави, представляючи в судах місцеві ради та подаючи позови від їх імені, прокурори здійснюють захист інтересів територіальної громади, а не держави, що суперечить чинному законодавству.
Крім того, відповідач вказав, що сторонами судового розгляду є позивач і відповідач, які мають рівні права, включаючи право на юридичну допомогу. Підтримка прокуратурою однієї зі сторін може бути виправдана за певних умов, наприклад, з метою захисту вразливих осіб, які вважаються не здатними захистити свої інтереси самостійно, або в разі, якщо правопорушення зачіпає велику кількість людей, або якщо вимагають захисту реальні державні інтереси або майно (KOROLEV v. RUSSIA (no. 2), № 5447/03, § 33, ЄСПЛ, від 01 квітня 2010 року; MENCHINSKAYA v. RUSSIA, № 42454/02, § 35. ЄСПЛ. від 15 січня 2009 року).
Європейський Суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф.В. проти Франції» (F.W. V. France) від 31 березня 2005 року, заява 61517/00, пункт 27).
Крім того, заявник вказав, що відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 Конституції України, з урахуванням практики Європейського суду з прав людини, прокурор може представляти інтереси держави в суді тільки у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
 
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Ухвалою Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 - адвоката Мельніка Р. В. про залишення позовних вимог без розгляду задоволено.
Позовні вимоги Заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради, до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності залишено без розгляду з підстав, передбачених пунктом 2 частини першої статті 257 ЦПК України.
Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що звертаючись до суду з позовом, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 не з`ясував причин, які перешкоджають Харківській міській раді самостійно захищати інтереси ради, які збігаються з інтересами держави, та не повідомив про них суду, відтак не підтвердив підстав для представництва інтересів держави, таким чином, у справі не було передбачених законом виключних випадків, коли прокурор може звернутися до суду за захистом інтересів держави.
Постановою Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року апеляційну скаргу Заступника прокурора Харківської області залишено без задоволення, а ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для залишення позову без розгляду, оскільки в контексті правовідносин у цій справі, інтереси держави полягають не тільки у захисті прав державних органів влади чи тих, які відносяться до їх компетенції, а також захист прав та свобод місцевого самоврядування, яке не носить загальнодержавного  характеру, але направлене на виконання функцій держави на конкретній території та реалізуються у визначеному законом порядку та способі, який відноситься до їх відання. Органи місцевого самоврядування є рівними за статусом носіями державної влади, як і державні органи.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У жовтні 2019 року Прокурор Харківської області подав касаційну скаргу на ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що у цій справі наявність «інтересів держави» обґрунтовується прокурором порушенням законності у сфері землекористування, зокрема порушенням інтересів суб`єкта права комунальної власності на землю - Харківської міської ради, поза волею якої відбувається використання земельної ділянки на території, прилеглій до Комунального закладу «Харківська загальноосвітня 1-3 ступенів школа № 145 Харківської міської ради» по АДРЕСА_1. Наявність на спірній земельній ділянці нежитлового приміщення літера «Б-2», гаражу № 6 загальною площею 20,9 кв. м чинить перешкоди у фактичному поновленні порушеного права територіальної громади міста Харкова на земельну ділянку, самовільно зайняту ОСОБА_1 під час самовільного будівництва гаражу.
Матеріали справи не містять доказів здійснення процедури контролю за дотриманням ОСОБА_1 , проектувальниками, підрядниками та експертними організаціями вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів і правил під час виконання підготовчих та будівельних робіт на спірному об`єкті самочинного будівництва.
Прокурором, окрім заходів кримінально-правового характеру, також вжито цивільно-правові заходи з метою приведення стану зазначених вище правовідносин до правопорядку. Прокурором подано адміністративні позови до суду в інтересах держави в особі Харківської міської ради про скасування державної реєстрації за фізичними особами первісної підстави набуття права власності на гаражі за вищевказаною адресою.
Незаконне використання ОСОБА_1 спірної земельної ділянки грубо порушує інтереси держави у сфері ефективного використання земель, у тому числі території, виділеної для обслуговування Загальноосвітньої школи № 145.
Зазначені обставини у своїй сукупності створюють небезпеку для життя та здоров`я необмеженого кола осіб, які можуть перебувати в безпосередній близькості від цих будівель, зокрема учнів школи № 145.
Суди попередніх інстанцій на порушення норм процесуального права не взяли до уваги наведені прокурором аргументи щодо конкретних обставин бездіяльності Харківської міської ради. 
 
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У січні 2020 року ОСОБА_1 подав пояснення на касаційну скаргу, в яких просив відмовити в задоволенні скарги, посилаючись на те, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише за умови вжиття всіх передбачених законодавством України заходів щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Тому звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки шляхом знесення самовільно збудованого об`єкту є неможливим, оскільки знесення гаража може призвести до руйнування розташованих поруч гаражних боксів, зсуву ґрунту. Прокурором у позові не зазначено наявності обґрунтованих підстав для захисту «інтересів держави». Харківська міська рада не мала жодних перешкод для звернення з відповідним позовом до суду та жодним чином не проявила бездіяльності. Залишаючи без розгляду  позовну заяву судом досліджено усі істотні обставини та перевірені факти, що позовні вимоги не підтверджені та не мають правового обґрунтування, яке надавало позивачу право представляти орган місцевого самоврядування.
 
Фактичні обставини справи, встановлені апеляційним судом
Державним реєстратором відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради Рєзановою І. Ю. зареєстровано право власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення літера «Б-2», гараж АДРЕСА_2 .
Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 20 грудня 2018 року задоволено позов заступника керівника Харківської місцевої прокуратури № 3, що діє в інтересах держави в особі Харківської міської ради та скасовано рішення № 35789933 державного реєстратора відділу державної реєстрації Чугуївської міської ради                Рєзанової І. Ю. від 21 червня 2017 року про державну реєстрацію прав та обтяжень під реєстраційним № 1282119463101, номер запису 21045644, права власності ОСОБА_1 на нежитлове приміщення літера «Б-2», гараж № 6 загальною площею 20,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно з довідкою з Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно на підставі договору купівлі-продажу від 05 лютого 2019 року, за реєстраційним № 521, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гібадуловою Л. А., зареєстровано право власності за                          ОСОБА_2 на нежитлове приміщення літера «Б-2», гараж № 6 загальною площею                20,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
12 квітня 2019 року керівник Харківської місцевої прокуратури № 3 Скуратович Р. направив до Харківського міського голови Кернеса Г. А. звернення, в якому повідомив про те, що прокуратурою встановлено порушення вимог чинного законодавства під час використання землі під об`єктами нерухомості, зокрема наявність самовільно збудованого нежитлового приміщення під  літерою «Б-2», гараж № 6 загальною площею                20,9 кв. м, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, Харківською місцевою прокуратурою № 3 готується позовна заява до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання правочину недійсним та скасування державної реєстрації права власності на гаражНОМЕР_1 шляхом внесення запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, звільнення земельної ділянки, привівши її у попередній та придатний для використання стан, для пред`явлення до Фрунзенського районного суду міста Харкова.
15 квітня 2019 року не отримавши результатів розгляду вказаного звернення, заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 Коваленко Н. В. звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу, скасування державної реєстрації права власності.
Обґрунтовуючи позов, Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 посилався на те, що з часу встановлення факту порушень законодавства при використанні спірної землі Харківською міською радою не вживалися заходи захисту у судовому порядку порушених прав територіальної громади міста Харкова та відповідні позови до відповідачів з цих підстав не пред`являлися. 
 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 28 листопада 2019 року відкрито провадження у цій справі та витребувано її матеріали із Фрунзенського районного суду міста Харкова.
16 грудня 2019 року справа № 645/2214/19 надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року справу призначено до судового розгляду Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду в кількості п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
 
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав. 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно із пунктом 3 частини першої статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо позовну заяву від імені заінтересованої особи подано особою, яка не має повноважень на ведення справи.
Частинами третьою, четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру» передбачено, що прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Не допускається здійснення прокурором представництва в суді інтересів держави в особі державних компаній, а також у правовідносинах, пов`язаних із виборчим процесом, проведенням референдумів, діяльністю Верховної Ради України, Президента України, створенням та діяльністю засобів масової інформації, а також політичних партій, релігійних організацій, організацій, що здійснюють професійне самоврядування, та інших громадських об`єднань. Представництво в суді інтересів держави в особі Кабінету Міністрів України та Національного банку України може здійснюватися прокурором Генеральної прокуратури України або регіональної прокуратури виключно за письмовою вказівкою чи наказом Генерального прокурора або його першого заступника чи заступника відповідно до компетенції.
Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді.
Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва.
Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень.
Вказаним приписам кореспондують відповідні приписи ЦПК України. Так, згідно з частиною четвертою статті 56 ЦПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача (абзац другий частини п`ятої статті 56 ЦПК України).
Враховуючи викладене, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. При цьому, в кожному конкретному випадку прокурор при зверненні до суду з позовом повинен довести існування обставин порушення або загрози порушення інтересів держави.
У рішенні Конституційного Суду України від 08 квітня 1999 року №3-рп/99 (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття «інтереси держави», визначив, що державні інтереси закріплюються, як нормами Конституції України, так і нормами інших правових актів. Інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорони землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо.
З урахуванням того, що інтереси держави є оціночним поняттям, прокурор у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.
Крім того, Європейський суд з прав людини неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі «Ф. В. проти Франції» (F. W. v. France) від 31 березня 2005 року, заява № 61517/00, пункт 27).
Європейський суд з прав людини уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.
Враховуючи викладене, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією з засад правосуддя (пункт 3 частини другої статті 129 Конституції України).
Наявність інтересів держави повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному випадку звернення прокурора з позовом.
Разом з тим, участь прокурора в судовому процесі можлива за умови, крім іншого, обґрунтування підстав для звернення до суду, а саме має бути доведено нездійснення або неналежне здійснення захисту інтересів держави у спірних правовідносинах суб`єктом влади, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, або підтверджено відсутність такого органу (частини третя, четверта статті 53 Господарського процесуального кодексу України, частина третя статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Перший «виключний випадок» передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу.
У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.
«Нездійснення захисту» виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.
«Здійснення захисту неналежним чином» виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.
Захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.
При цьому прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень для захисту інтересів держави.
У кожному такому випадку прокурор повинен навести, а суд перевірити причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом і які є підставами для звернення прокурора до суду.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Залишаючи позов без розгляду, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, не звернули уваги на той факт, що звертаючись до суду з цим позовом Заступник керівника Харківської місцевої прокуратури № 3 посилався на те, що прокуратурою вивчено стан додержання законодавства у сфері земельних відносин та встановлено порушення вимог чинного законодавства під час використання землі під об`єктами нерухомості, а саме у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно наявний запис про державну реєстрацію за ОСОБА_2 права власності на нежитлове приміщення літера «Б-2», гараж № 6 загальною площею 20,9 кв. м за адресою: АДРЕСА_1 . Самовільне зайняття земельної ділянки по АДРЕСА_1 та її використання за своїм характером виключає можливість нормального користування земельною ділянкою з боку інших осіб. Харківською міською радою з часу встановлення факту порушень вимог законодавства при використанні ОСОБА_1 , а у подальшому ОСОБА_2 спірної земельної ділянки не вживалися заходи захисту у судовому порядку порушених прав територіальної громади міста Харкова та відповідні позови до відповідачів з метою усунення порушень, допущених під час використання землі, не пред`являлися. 
Верховний Суд зазначає, що факт незвернення до суду міської ради з відповідним позовом, який би мав захистити інтереси, зокрема жителів територіальної громади, свідчить про те, що вказаний орган місцевого самоврядування неналежно виконує свої повноваження. 
Аналогічна позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 жовтня 2019 року у справі № 903/129/18.
Враховуючи викладене, оскаржувані судові рішення не відповідають у повній мірі приписам цивільного процесуального законодавства з огляду на передчасність висновків судів першої та апеляційної інстанцій щодо повернення позовної заяви.
Згідно з частинами третьою, четвертою статті 406 ЦПК України касаційні скарги на ухвали судів першої чи апеляційної інстанцій розглядаються у порядку, передбаченому для розгляду касаційних скарг на рішення суду першої інстанції, постанови суду апеляційної інстанції. У випадках скасування судом касаційної інстанції ухвал суду першої або апеляційної інстанцій, які перешкоджають провадженню у справі, справа передається на розгляд відповідного суду першої або апеляційної інстанції.
Відповідно до частин четвертої, шостої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції. Підставою для скасування судових рішень суду першої та апеляційної інстанцій і направлення справи для продовження розгляду є порушення норм матеріального чи процесуального права, що призвели до постановлення незаконної ухвали суду першої інстанції та (або) постанови суду апеляційної інстанції, що перешкоджають подальшому провадженню у справі.
Оскільки вищенаведені порушення судами норм процесуального права призвели до постановлення незаконних судових рішень, що перешкоджають подальшому провадженню у справі, оскаржувані судові рішення слід скасувати і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
 
Керуючись статтями 400, 406, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду 
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Прокурора Харківської області задовольнити.
Ухвалу Фрунзенського районного суду міста Харкова від 21 червня 2019 року та постанову Харківського апеляційного суду від 24 вересня 2019 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
ГоловуючийВ. С. Висоцька    Судді:А. І. Грушицький     І. В. Литвиненко        В. В. Сердюк   І. М. Фаловська