ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 552/3561/19  Номер провадження 22-ц/814/97/20	Головуючий у 1-й інстанції Васильєва Л.М.  Доповідач ап. інст. Бондаревська С. М.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
       головуючого судді: Бондаревської С.М.,
       суддів: Абрамова П.С., Пилипчук Л.І.,
       секретар: Зеленська О.І.
за участю адвоката - Коломієць С.В.
відповідача - ОСОБА_1 
представників відповідача: Гнатенко О.М., Величка В.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України»
       на рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2019 року
у справі за позовом адвоката Коломієць Світлани Василівни в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними, -
В С Т А Н О В И В :
У червні 2019 року адвокат Коломієць С.В. звернулась до суду з позовом в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до Публіч-ного акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України», треті особи, які не заявляють самостійних вимог: Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріаль-ного округу - Шимка Ольга Миколаївна; Виконавчий комітет Київської районної у місті Полтаві ради, в особі Служби у справах дітей виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради, ОСОБА_1 , про визнання правочинів недійсними.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 31 травня 2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір №6406С4/15, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту - 29 травня 2021 року. 
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 31 травня 2006 року між позичальником та банком укладено іпотечний договір, згідно якого позичальником передано в іпотеку житловий будинок загальною площею 64,1 кв. м та земельну ділянку площею 1455 кв. м за адресою АДРЕСА_1 . 
ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 - помер. 
Відповідачем подано на адресу Першої Полтавської нотаріальної контори вимогу про обов`язок спадкодавця №064-10/675 від 17 лютого 2012 року, борг позичальника в якому станом на 12 січня 2012 року становив 12 913,34 доларів США, з яких: 12 444,52 доларів США - заборгованість за основним боргом, 330,44 доларів США - прострочена заборго-ваність за основним боргом, 138,38 доларів США - проценти за користування кредитом та 74 грн. 96 коп. - пеня. 
19 березня 2014 року державний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори посвідчив два Свідоцтва про право на спадщину, згідно яких спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складається з: Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0455 га, када-стровий номер 5310136400:09:003:0470, оцінка спадкового майна становить 502 грн. 85 коп. та Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , оцінка спадкового майна становить 56 300 грн.
18 червня 2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та неповнолітнім ОСОБА_2 , від імені якого діяла його матір - ОСОБА_5 , укладено договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року. 
Умовами даного договору передбачено, що неповнолітній ОСОБА_2 зобов`язаний виконати усі зобов`язання по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року, а саме: сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 774,96 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 3 238,99 доларів США, та пеню - у розмірі 12 982 грн. 94 коп. Договором передбачено також інші умови, а саме строк виконання договору до 29 травня 2021 року, а також встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних. До вказаного договору складений графік погашення заборгованості та процентів за користування кредитними коштами. 
Окрім того укладались додаткові угоди від 26 серпня 2015 року та від 10 серпня 2016 року про відстрочку оплати заборгованості. 
Також, з метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором, між банком та неповнолітнім ОСОБА_2 , інтереси якого представляла його матір - ОСОБА_5 , укладено іпотечний договір №6414Z20/15 від 18 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М. 
Позивач вважає оспорюваний договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року - недійсним, оскільки його умови суперечать вимогам чинного законодавства, зокрема нормам ст. ст. 1218, 1282 ЦК України. 
Так, за умовами вказаного договору на спадкоємця покладено обов`язок сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 774,96 доларів США, заборгованість за процентами за користування кредитом у сумі 3 238,99 доларів США та пеню - 12 982 грн. 94 коп., тоді як станом на час смерті позичальника (спадкодавця) заборгованість по кредит-ному договору складала 12 913,34 доларів США, з яких: 12 444,52 доларів США заборго-ваність за основним боргом, 330,44 доларів США - прострочена заборгованість за основним боргом, 138,38 доларів США - проценти за користування кредитом та 74,96 грн. - пеня. 
Також вказаний договір суперечить вимогам ст. 1282 ЦК України, згідно якої задо-волення вимог кредитора обмежується вартістю успадкованого майна, в той час, як неповно-літній спадкоємець ОСОБА_2 успадкував майно, вартість якого на час видачі свідоцтва про право на спадщину була визначена у розмірі 56 300 грн. 
Отже договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору № 6406С4/15 від 31 травня 2006 року - є недійсним, та як наслідок у відповідності до ч. 2 ст. 548 ЦК України, недійсність основного зобов`язання (вимоги) спричиняє недійсність правочину щодо його забезпечення, а відтак, іпотечний договір, укладений від імені малолітнього ОСОБА_2 його матір`ю ОСОБА_5 , як похідний від основного договору, - також є недійсним.
З урахуванням вищевикладеного, просила визнати договір №1 про виконання зобов`я-зань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року, від 18 червня 2014 року з моменту його укладення - недійсним, а також визнати недійсним Іпотечний договір №6414Z20/15 від 18 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Полтавської області Шимкою О.М. з моменту його укладення. 

Ухвалою Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2019 року ОСОБА_1 залучено до участі у справі в якості співвідповідача. 

Рішенням Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2019 року позов адвоката Коломієць С.В . , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 - задоволено.
Визнано договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406Су/15 від 31 травня 2006 року, від 18 червня 2014 року, що укладений між ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та Публічним акціонерним товариством «Державний експертно-імпортний банк України» - недійсним з дня укладення договору.
Визнано іпотечний договір №6414Z20/15 від 18 червня 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Шимкою О.М., зареєстрований в реєстрі за №1969, що укладений між ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та Публічним акціонерним товариством «Державний експортно-імпортний банк України» - недійсним з дня укладення договору.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Не погодившись з даним судовим рішенням, Акціонерне товариство «Державний експортно-імпортний банк України» оскаржило його в апеляційному порядку.
В апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи, просило рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог повністю.
Вважає, що сторони, як учасники договору, мали повне право включити до умов договору відсотки та штрафні санкції, нараховані після закінчення строку, необхідного для прийняття спадщини, до загального розміру зобов`язання. Сторони оформили свою домовленість саме шляхом укладення договору №1 про порядок виконання зобов`язань за кредитним договором. При цьому нарахування 12,5% річних є за своєю суттю не збільшенням обсягу заборгованості спадкодавця, а платою спадкоємця за надання можливості погашення боргу не одним платежем, а шляхом розстрочення.

На апеляційну скаргу АТ «Державний експортно-імпортний банк України» свій відзив подала адвокат Коломієць С.В., в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 , в якому зазначала, що рішення суду першої інстанції є законним, винесеним з дотриманням норм матеріального та процесуального права, в свою чергу, апеляційна скарга є необґрунтованою та без підстав-ною, тому відсутні підстави для її задоволення.
Вважає, що банк помилково трактує ст. 1282 ЦК України щодо можливого порядку задоволення вимог кредитора за домовленістю сторін з укладенням фактично кредитного договору, правовідносини якого регулюються главою 71 ЦК України з застосуванням процентної ставки, яка нараховується за користування кредитними коштами. Саме так зазначено в Договорі №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року, укладеному 18 червня 2014 року, який за рішенням суду визнано недійсним.
Натомість, у Постанові Верховного Суду від 18 вересня 2019 року по справі №640/6274/16-ц чітко визначено, що правовідносини, що виникли між банком і боржником (який помер), після його смерті трансформуються в зобов`язальні правовідносини, які виникли між кредитодавцем і спадкоємцями боржника й вирішуються в порядку положень статті 1282 ЦК України.

Окрім того, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, що 31 травня 2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір №6406С4/15, відповідно до умов якого банк надав позичальнику ОСОБА_3 кредит у розмірі 20 000 доларів США з кінцевою датою погашення кредиту 29 травня 2021 року.
З метою забезпечення виконання умов кредитного договору, 31 травня 2006 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та ОСОБА_3 укладено іпотечний договір, відповідно до якого позичальник ОСОБА_3 передав в іпотеку житловий будинок загальною площею 64.1 кв.м та земельну ділянку площею 1455 кв.м за адресою АДРЕСА_1 .
ІНФОРМАЦІЯ_2 позичальник ОСОБА_3 - помер.
На час смерті позичальника ОСОБА_3 заборгованість за кредитним договором №6406С4/15 становила 12 913,34 доларів США, з яких: 12 444,52 доларів США - заборгованість за основним боргом, 330,44 доларів США - прострочена заборгованість за основним боргом, 138,38 доларів США - проценти за користування кредитом та 74, 96 грн. - пеня.
Державний нотаріус Першої Полтавської державної нотаріальної контори 19 березня 2014 року посвідчив Свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких спадкоємцем майна ОСОБА_3 є його син - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадщина складається з: Ѕ частки земельної ділянки площею 0,0455 га, кадастровий номер 5310136400:09:003:0470 та Ѕ частки житлового будинку з надвірними будівлями та спору-дами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 . Оцінка спадкового майна на час видачі свідоцтва про право на спадщину становила: на будинок - 56 300 грн., на земельну ділянку - 502 грн. 85 коп. 
18 червня 2014 року між ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» та неповнолітнім ОСОБА_2 , від імені якого діяла його матір - ОСОБА_5 , укладено договір №1 про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року.
За умовами вказаного договору, неповнолітній ОСОБА_2 , як спадкоємець пози-чальника ОСОБА_3 , зобов`язаний виконати усі зобов`язання по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року, а саме сплатити заборгованість за кредитним договором у розмірі 12 774,96 доларів США, заборгованість за процентами - в розмірі 3238,99 доларів США, пеню в сумі 12 982 грн. 94 коп.
Вказаний договір укладений на строк до 29 травня 2021 року, а також цим договором встановлена процентна ставка за користування кредитними коштами у розмірі 12,5% річних.
До вказаного договору складений графік погашення заборгованості та процентів за користування кредитними коштами в доларах США.
Також між банком та малолітнім ОСОБА_2 26 серпня 2015 року та 19 вересня 2016 року укладались додаткові угоди про відстрочення сплати коштів за договором від 18 червня 2014 року. 

З метою забезпечення виконання зобов`язань за вказаним договором між банком та малолітнім ОСОБА_2 , інтереси якого представляла його матір - ОСОБА_1 , укладено іпотечний договір №6414Z20/15 від 18 червня 2014 року, який був посвідчений приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Шимкою О.М., та згідно якого малолітній ОСОБА_2 передав в іпотеку житловий будинок з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 та земельну ділянку загальною площею 0,1455 га за вказаною адресою.
Договір про виконання зобов`язань за кредитним договором від 18 червня 2014 року та договір іпотеки від 18 червня 2014 року від імені малолітнього ОСОБА_2 укладений з дозволу Органу опіки та піклування /рішення Виконавчого комітету Київської районної у місті Полтаві ради №127 від 13 травня 2014 року/. 
Договір №1 від 18 червня 2014 року про виконання зобов`язань по кредитному договору №6406С4/15 від 31 травня 2006 року виконувався матір`ю малолітнього ОСОБА_2 
ІНФОРМАЦІЯ_1 , який на час укладення зазначених договорів мав статус малолітньої особи.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що станом на день смерті ОСОБА_3 , який був позичальником за кредитним договором від 31 травня 2006 року №6406С4/15, заборгованість становила 12 913,34 доларів США, з яких: 12 444,52 доларів США - заборгованість за основним боргом, 330,44 доларів США - прострочена заборгованість за основним боргом, 138,38 доларів США - проценти за користування кредитом та 74 грн. 96 коп. - пеня, а відтак, укладення оспорюваних правочинів, якими на малолітню дитину покладені матеріальні та майнові зобов`язання у набагато більшому розмірі, ніж це передбачено нормами ЦК України призвело до звуження обсягу існуючих майнових прав дитини, порушило охоронювані законом інтереси, збільшило її майнову відповідальність, як спадкоємця та поклало на малолітню дитину такі майнові зобов`язання, які порушують та обмежують її майнові та житлові права та інтереси.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.
За нормами ст. 608 ЦК України, зобов`язання припиняється смертю боржника, якщо воно є нерозривно пов`язаним з його особою і у зв`язку з цим не може бути виконане іншою особою.
Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). 
Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Зі смертю позичальника зобов`язання з повернення кредиту включаються до складу спадщини, строки пред`явлення кредитодавцем вимог до спадкоємців позичальника, а також порядок задоволення цих вимог регламентуються статтями 1281 і 1282 ЦК України.
За роз`ясненнями, наведеними в п. 32 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» №5 від 30 березня 2012 року, - при вирішенні спорів щодо виконання зобов`язань за кредитним договором у випадку смерті боржника/позичальника за наявності поручителя чи спадкоємців суди мають враховувати, що з урахуванням положення статті 1282 ЦК спадкоємці боржника за умови прийняття спадщини є боржниками перед кредитором у межах вартості майна, одержаного у спадщину. При цьому спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя. Інші нараховані зобов`язання фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями.
Згідно ч. 2 ст. 1231 ЦК України, до спадкоємця переходить обов`язок сплатити неустойку (штраф, пеню) за умови, що судом було прийнято рішення з призначенням певної суми до виплати кредитору; боржник (спадкодавець) не виконав такого рішення суду.
Таким чином, оскільки спадкоємці несуть зобов`язання погасити нараховані відсотки і неустойку тільки в тому випадку, якщо вони вчинені позичальникові за життя, покладені на малолітнього ОСОБА_2 зобов`язання після смерті його батька - ОСОБА_3 , - фактично не пов`язані з особою позичальника і не можуть присуджуватися до сплати спадкоємцями. 
Проте, всупереч вищенаведеним нормам, відповідачі визначили розмір заборгованості за вказаним кредитним договором з урахуванням нарахованих після смерті позичальника (спадкодавця) процентів та пені, що є підставою для визнання вказаного договору недійсним.
Окрім того, порушуючи інтереси та права малолітнього спадкоємця, відповідачі включили до умов оспорюваного договору №1 від 18 червня 2014 року обов`язок спадкоємця сплатити заборгованість за кредитним договором з урахуванням відсотків, передбачивши в пункті 4.2 вказаного договору відсоткову ставку для нарахування процентів за користу-вання  кредитними коштами - в розмірі 12,50% річних від суми заборгованості, всупереч тому, що між сторонами не укладався кредитний договір і малолітньому ОСОБА_2 кошти в кредит за вказаним договором - не надавались.
Зазначені умови договору є дискримінаційними відносно малолітнього спадкоємця, якому на час укладення оспорюваного договору виповнилось лише 11 років, і на якого були покладені зобов`язання по сплаті процентів за користування кредитними коштами, в той час, як кредит від банку він не отримував, а відтак мав відповідати перед банком, як спадкоємець позичальника тільки в межах залишку заборгованості за кредитним договором та в межах вартості успадкованого майна.
За нормами ч. ч. 1, 6 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечи ти правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Між тим, в порушення визначених законом норм, відповідачем у справі - ОСОБА_5 , за згоди органу опіки і піклування, укладено від імені її малолітнього сина - ОСОБА_2 з ПАТ «Державний експортно-імпортний банк України» оспорювані правочини, умови яких суперечили на час їх укладення як правам та інтересам малолітнього ОСОБА_2 , так і моральним засадам суспільства.
Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання стороною в момент його вчинення вимог, які встановлені частинами 1-3,5,6 ст. 203 цього Кодексу.
За наведених обставин, встановивши вчинення  матір`ю  малолітнього спадкоємця ОСОБА_2 правочину, яким на нього були покладені додаткові фінансові зобов`язання за кредитним договором, який був укладений із спадкодавцем, що  суперечить правам та інтересам малолітнього в частині збільшення його майнових обов`язків спадкоємця та невідповідності покладених на нього обов`язків,  у зв`язку з отриманням спадщини, положенням  ст. 1282 ЦК України, - районний суд, з урахуванням наведених вище норм, дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для визнання договору №1 про виконання зобов`язань за кредитним договором №6406Су/15 від 31 травня 2006 року, укладеного 18 червня 2014 року між ОСОБА_5 в інтересах малолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ПАТ «Державний експертно-імпортний банк України» - недійсним з дня укладення договору.
Оскільки договір іпотеки є похідним від Договору №1 про виконання зобов`язань за кредитним договором №6406С4/15 від 31 травня 2006 року та укладений в рахунок забезпечення саме вказаного договору, - правомірним є також висновок суду щодо недійс-ності з зазначених вище підстав іпотечного договору №6414Z20/15 від 18 червня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Шимкою О.М., з дня його укладення.
З урахуванням наведених обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків районного суду, як і не підтверджують належними доказами їх неправомірність.

Рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому підстав для його скасування - не вбачається.
       
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Державний експортно-імпортний банк України» - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Полтави від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий:                          Бондаревська С.М.

Судді:                                                                  Абрамов П.С.

                                                                        Пилипчук Л.І.