Постанова
Іменем України                                       
05 лютого 2020 року
м. Київ
справа № 501/2458/16-ц
провадження № 61-17869св19
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., Шиповича В. В.,
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк»,
відповідач - ОСОБА_1 , 
представник відповідача - ОСОБА_2 ,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Іллічівського міського суду Одеської області, у складі судді Пушкарського Д. В., від 31 жовтня  2018 року та постанову Одеського апеляційного суду, ускладі колегії суддів: Цюри Т. В., Гірняк Л. А., Сегеди С .М., від 29 серпня 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2016 року публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області,            ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Свої вимоги банк мотивував тим,що 30 травня 2007 року між                    АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та             ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11161409000. Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000, 00 дол. США, а            ОСОБА_3 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 травня 2022 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних. 30 травня 2007 року з метою забезпечення вимог банку між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р. К. за реєстровим № 7549. Відповідач належним чином умови кредитного договору не виконував, кошти не повернув. 
Із урахуванням зазначеного, ПАТ «УкрСиббанк» просило позов задовольнити, звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме житловий будинок та земельну ділянку АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Олександрівською селищною радою від 02 липня 1996 року на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради народних депутатів від 17 червня 1996 року за № 88 та державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 938018, виданого Іллічівською міською радою 26 січня 2007 року за № 010750800067, для задоволення вимог ПАТ «УкрСиббанк», що виникли на підставі договору про надання споживчого кредиту № 11161409000 від 30 травня 2007 року в розмірі 201 964, 60 дол. США та 1 609 565, 38 грн - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, з яких: 77 718, 83 дол. США - кредитна заборгованість; 124 245, 77 дол. США - заборгованість по процентам за користування кредитом; пеня за несвоєчасне погашення заборгованості                                              1 609 565, 38 грн - пеня за прострочення сплати за кредитом та відсотками.
Встановити спосіб реалізації нерухомого майна, що належить ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності, а саме шляхом проведення прилюдних торгів з реалізації предмета іпотеки у межах процедури виконавчого провадження з дотриманням вимог Закону України «Про іпотеку» та встановити початкову ціну, визначену на підставі оцінки майна, здійсненої суб`єктом оціночної діяльності відповідно до законодавства.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня         2018 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «УкрСиббанк» відмовлено у повному обсязі.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що про необхідність звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач дізнався 20 листопада 2012 року, водночас, відповідна позовна заява була подана до суду 24 жовтня 2016 року, тобто з пропущенням трирічного строку позовної давності, який закінчився 21 листопада             2015 року.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 року апеляційну скаргу ПАТ «УкрСиббанк» залишено без задоволення, а рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року - без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову, оскільки позивачем пропущено строк позовної давності для звернення до суду із цим позовом, про застосування наслідків спливу якого було заявлено стороною спору. У позивача не було жодних обмежень щодо подання позовної заяви про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах трирічного строку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та доводи особи, яка подала касаційну скаргу
У касаційній скарзі ПАТ «УкрСиббанк» просить скасувати рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня 2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня 2019 рокуі передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга мотивована тим, що Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» унеможливлює проведення звернення стягнення на майно, яке є предметом іпотеки за валютними зобов`язаннями, і відповідно, з урахуванням статті 263 ЦК України, призводить до зупинення строку позовної давності за вимогами про звернення стягнення на предмет іпотеки. Правова конструкція статті 263 ЦК України встановлює зупинення строку давності (зупиняє обрахунок строку на звернення до суду) на весь час дії мораторію. Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» набрав чинності 07 червня 2014 року, а тому звернувшись до суду із цим позовом у жовтні 2016 року, банк не пропустив трирічний строк позовної давності. Судами також не було враховано, що на розгляді у суді перебувала справа № 501/776/14-ц про припинення іпотеки. 11 квітня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області було винесено заочне рішення по вказаній справі, яким договір іпотеки від 30 травня 2007 року було визнано припиненим. Рішенням Апеляційного суду Одеської області               від 14 квітня 2015 року вказане рішення було скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому звернення до суду із цим позовом до моменту вирішення спору про припинення іпотеки було б недоцільним.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
08 листопада 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у цій справі.
Ухвалою Верховного Суду від 27 січня 2020 року справу за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: орган опіки та піклування Чорноморської міської ради Одеської області, ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки призначено до судового розгляду колегією у складі п`яти суддів.
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У поданому відзиві на касаційну скаргу представник ОСОБА_1 -           ОСОБА_2  посилається на те, що суди попередніх інстанцій об`єктивно та всебічно дослідили усі матеріали справи та надали їм правову оцінку, дійшли обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог з підстав пропуску строку позовної давності. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 травня 2007 року між акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» та ОСОБА_3 було укладено договір про надання споживчого кредиту № 11161409000 (т. 1, а. с. 5-9).
Відповідно до умов кредитного договору позивач надав ОСОБА_3 кредит в іноземній валюті в сумі 80 000, 00 дол. США, а ОСОБА_3 зобов`язався повернути наданий кредит у повному обсязі не пізніше 20 травня 2022 року та сплачувати протягом 30 календарних днів, рахуючи з дати видачі кредиту, проценти за користування кредитом у розмірі 12,5 % річних.
30 травня 2007 року з метою забезпечення вимог банку між позивачем та відповідачем було укладено іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Іллічівського міського нотаріального округу Слаєвою Р. К.                 за реєстровим № 7549 (т. 1, а. с. 13-15).
Відповідно до умов іпотечного договору предмет іпотеки забезпечує вимоги іпотекодержателя за договором про надання споживчого кредиту № 11161409000 від 30 травня 2007 року, що було укладено між банком та ОСОБА_3 .
Предметом іпотеки виступає житловий будинок та земельна ділянка АДРЕСА_1 , та є власністю ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого Олександрівською селищною радою                від 02 липня 1996 року на підставі рішення виконкому Олександрівської селищної ради народних депутатів від 17 червня 1996 року за № 88, та державного акту на право власності на земельну ділянку ЯГ № 938018, виданого Іллічівською міською радою 26 січня 2007 року                                         за № 010750800067.
03 лютого 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» звернулося до Іллічівського міського суду Одеської області з позовною заявою про стягнення заборгованості за договором про надання споживчого кредиту та звернення стягнення на предмет іпотеки.
Відповідачами по справі виступали ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_1 
20 листопада 2012 року представник ПАТ «УкрСиббанк» подав до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки (т. 1, а. с. 213).
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 13 лютого            2013 року у справі № 1511/701/2012 заяву банку було задоволено, а позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» про звернення стягнення на предмет іпотеки залишено без розгляду (т. 1, а. с. 214).
Заочним рішенням Іллічівського міського суду Одеської області                            від 13 лютого 2013 року у справі № 1511/701/2012 позовні вимоги                      ПАТ «УкрСиббанк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 та ОСОБА_5 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість у сумі 1 059 754, 42 грн. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
Ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області від 22 листопада 2013 року заява ОСОБА_5 про перегляд вказаного заочного рішення суду залишена без задоволення.
Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року апеляційну скаргу ОСОБА_5 задоволено. Заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 лютого 2013 року в частині позовних вимог за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_5 про стягнення заборгованості за кредитним договором скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про відмову у задоволенні цих позовних вимог. В іншій частині рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 13 лютого 2013 року залишено без змін.
11 квітня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області було винесено заочне рішення по справі № 501/776/14-ц за позовом ОСОБА_1 до ПАТ «УкрСиббанк» про припинення іпотеки, яким визнано договір іпотеки від 30 травня 2007 року припиненим.
23 травня 2014 року представником ПАТ «УкрСиббанк» було подано заяву про перегляд заочного рішення, яка ухвалою Іллічівського міського суду Одеської області була задоволено і заочне рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 11 квітня 2014 року було скасоване. 
06 жовтня 2014 року Іллічівським міським судом Одеської області ухвалено рішення, яким договір іпотеки від 30 травня 2007 року визнано припиненим з 29 травня 2012 року. Однак, рішенням Апеляційного суду Одеської області від 14 квітня 2015 року вказане рішення було скасовано та винесено нове, яким в позові ОСОБА_1 до ПАТ «Укрсиббанк» про визнання договору іпотеки припиненим було відмовлено (т. 1, а. с. 25, 27).
Представником відповідача неодноразово було подано до суду заяву про застосування строку давності у цій справі (т. 1, а. с. 186-188, 210-212; т. 2, а. с. 14-16).
Позиція Верховного Суду
Частинами першою та другою статті 400 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
Статтями 526, 530, 610, частиною першою статті 612 Цивільного кодексу України визначено, що зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Частиною першою статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Зазначений трирічний строк діє після порушення суб`єктивного матеріального цивільного права (регулятивного), тобто після виникнення права на захист (охоронного).
Частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові.
Як встановлено, представником відповідача неодноразово було подано до суду першої інстанції заяву про застосування строку давності.
Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, враховуючи вказані норми матеріального права, обґрунтовано виходив із того, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з підстав пропуску ПАТ «УкрСиббанк» строку позовної давності, про застосування наслідків спливу якого заявлено стороною спору (відповідачем).
Судами безспірно встановлено, що про порушення відповідачем зобов`язань та наявність права на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки позивач дізнався 03 лютого             2012 року, звернувся до суду із позовом про стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором у сумі 1 059 754,42 грн, у тому числі і шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки.
Однак, 20 листопада 2012 року ПАТ «УкрСиббанк» подало до суду заяву про залишення без розгляду позовних вимог в частині звернення стягнення на предмет іпотеки, а з повторним позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки у цій справі банк звернувся до суду лише 24 жовтня 2016 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності, який закінчився у лютому 2015 року.
07 червня 2014 року набув чинності Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» № 1304-VII, згідно з пунктом 1 якого не може бути примусово стягнуте (відчужене без згоди власника) нерухоме житлове майно, яке вважається предметом застави згідно зі статтею 4 Закону України «Про заставу» та/або предметом іпотеки згідно зі статтею 5 Закону України «Про іпотеку», якщо таке майно виступає як забезпечення зобов`язань громадянина України (позичальника або майнового поручителя) за споживчими кредитами, наданими йому кредитними установами - резидентами України в іноземній валюті, та за умови, що таке нерухоме житлове майно використовується як місце постійного проживання позичальника/майнового поручителя або є об`єктом незавершеного будівництва нерухомого житлового майна, яке перебуває в іпотеці, за умови, що у позичальника або майнового поручителя у власності не знаходиться інше нерухоме житлове майно, а загальна площа такого нерухомого житлового майна (об`єкта незавершеного будівництва нерухомого житлового майна) не перевищує 140 кв. метрів для квартири та                         250 кв. метрів для житлового будинку.
Мораторій є відстроченням виконання зобов`язання, а не звільненням від його виконання, не дає змоги органам і посадовим особам, які здійснюють примусове виконання рішень про звернення стягнення на предмет іпотеки та провадять конкретні виконавчі дії, вживати заходи, спрямовані на примусове виконання таких рішень стосовно окремої категорії боржників чи іпотекодавців, які підпадають під дію положень цього Закону на період його чинності. Рішення суду в частині звернення стягнення на предмет іпотеки на час дії Закону не підлягає примусовому виконанню.
Відтак мораторій на примусове стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті, установлений вказаним законом, не передбачає втрати кредитором права на звернення стягнення на предмет іпотеки (застави) у випадку невиконання боржником зобов`язань за договором, а лише тимчасово забороняє примусово стягувати (відчужувати без згоди власника) цей предмет іпотеки (застави).
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги із посиланням на Закон України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» як підставу для зупинення перебігу строку позовної давності для звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки є безпідставним, оскільки положення вказаного закону не обмежують право кредитора на звернення до суду із відповідним позовом, а встановлюють обмеження виконання судового рішення, яким вирішено питання щодо вимог кредитора про звернення стягнення на предмет іпотеки на термін дії зазначеного закону.
Слід також зазначити, що звернення боржника до суду із позовом про припинення іпотеки у справі № 501/776/14-ц не перериває строку позовної давності на звернення банку до суду із цим позовом, та не обмежувало право кредитора на звернення до суду із позовом про звернення стягнення на предмет іпотеки в межах трирічного строку позовної давності (до того ж такий позов був пред`явлений банком 03 лютого 2012 року). 
Враховуючи викладене, доводи касаційної скарги є безпідставними та такими, що не спростовують правильних по суті оскаржених судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій. 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, оскільки суди правильно застосували до правовідносин сторін норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, об`єктивно встановивши обставини справи, дійшли цілком обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Ці та інші доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції винесені без додержання норм матеріального і процесуального права.
Статтею 410 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 402, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства «УкрСиббанк» залишити без задоволення.
Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 31 жовтня          2018 року та постанову Одеського апеляційного суду від 29 серпня                2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 
Головуючий              	Є. В. Синельников  	
Судді 	О. М. Осіян   	
 	Н. Ю. Сакара   	
 	С. Ф. Хопта	
 	  В. В. Шипович