ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 554/597/17  Номер провадження 22-ц/814/302/20	Головуючий у 1-й інстанції Блажко І. О.  Доповідач ап. інст. Кривчун Т. О.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 лютого 2020 року 	м. Полтава	

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: судді Кривчун Т.О.
Суддів: Бондаревської С.М., Пилипчук Л.І.
секретар – Ткаченко Т.І.

За участю представника відповідача – адв. Калугіна Д.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи»
на рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21 жовтня 2019 року (повний текст складено 30.10.2019 року)
по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» (далі - ТОВ «Кредитні ініціативи») до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, -

В С Т А Н О В И В :

У січні 2017 року позивач звернувся до місцевого суду з вказаним позовом до ОСОБА_1 , посилаючись на те, що 05.07.2007 року АКБ «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 уклали договір про іпотечний кредит №58-07 КН, з подальшим внесенням до нього змін та доповнень. 
Зазначають, що, відповідно до умов договору, первинний кредитор зобов`язався надати позичальникові кредит у сумі 144500,00 дол. США. Первинний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі, надавши боржнику кредитні кошти відповідно до умов договору про іпотечний кредит №58-07 КН від 05.07.2007 року. При цьому, ОСОБА_2 неналежно виконує взяті на себе зобов`язання, чим грубо порушує істотні умови кредитного договору, в результаті чого станом на 01.09.2016 року, має прострочену заборгованість: за кредитом в сумі – 708025,34 грн.; по відсотках – 394068,51 грн., окрім того у зв`язку з систематичним порушенням боржником своїх обов`язків зі сплати кредиту йому була нарахована неустойка пеня – 219428,05 грн. 
З метою забезпечення належного виконання зобов`язання за кредитним договором, 05.07.2007року банк та ОСОБА_2 , уклали іпотечний договір №11-07ЗС, відповідно до якого банку передали в іпотеку майно, а саме: нерухомість: 4-х кімнатна квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 127,9 кв.м, житловою - 58,0 кв.м., розташована на третьому поверсі. За домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки встановлена в сумі 875000,00 грн.
Вказують, що, всупереч нормам чинного законодавства України та умовам іпотечного договору предмет іпотеки без відома та згоди іпотекодержателя був відчужений ОСОБА_2 . У подальшому, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року, що не набрало законної сили та було оскаржено представником ТОВ «Кредитні ініціативи» було скасовано запис в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме: квартири АДРЕСА_2 , що був внесений на підставі іпотечного договору №11-07ЗС від 05.07.2007 року. Також, даним рішенням було скасовано запис, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , внесений на підставі іпотечного договору №11-07ЗС від 05.07.2007 року. 
21.09.2016 року апеляційним судом Херсонської області винесено рішення, яким апеляційну скаргу ТОВ «Кредитні ініціативи» задоволено, рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року скасовано та ухвалено нове, котрим відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 у задоволенні їх позову. 
На запит за пошуковими параметрами місцезнаходження нерухомого майна, а саме предмету іпотеки, з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна було отримано Інформаційну довідку №68585257 від 21.09.2016 року, згідно даних якої предмет іпотеки – квартира, належить на праві приватної власності ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, серія та номер: 1060, виданий 15.04.2016, посвідченого ПН Херсонського МНО Маковецькою О.А. 
Вказують, що ТОВ «Кредитні ініціативи», як іпотекодержатель, має право звернутися до нового власника предмета іпотеки з вимогою звернути стягнення на передане в іпотеку нерухоме майно в рахунок виконання третьою особою зобов`язань за кредитним договором, через що звертаються до суду з позовом, уточненим у ході розгляду справи, в якому остаточно прохали: в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 , за кредитним договором №58-07 КН від 05.07.2007 року, укладеним між АК Промислово-інвестиційним банком та ОСОБА_2 , яка станом на 01.09.2016 року становить 1321521,90 грн., з яких: сума заборгованості за кредитом – 708025,34 грн., сума заборгованості за відсотками – 394068,51 грн., розмір пені за останній рік – 219428,05 грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 , загальною площею 127,9 кв.м, житловою – 58,0 кв.м. на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно ЗУ «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмету іпотеки в сумі – 1671269,00 грн., визначеної суб`єктом оціночної діяльності ТОВ «БІЗНЕС АССІСТ» на підставі проведеної оцінки, оформленої у звіті №ВА 171229-001 від 03.01.2018 року; стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кредитні ініціативи», витрати по сплаті судового збору в сумі – 19 822,83 грн. (т.1, а.с.1-5, т.2, а.с.200-203).

Рішенням Октябрського районного суду м. Полтава від 21 жовтня 2019 року у позові Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки, відмовлено.
Судові витрати віднесено на користь держави.

З цим рішенням не погодився позивач, представник якого, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, подала на нього апеляційну скаргу, в якій просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, вирішити питання судових витрат.
В обґрунтування доводів скарги зазначають, що позивачем був обраний не позасудовий спосіб захисту свого цивільного права, як помилково зазначає в оскаржуваному рішенні місцевий суд, а визначений ст.39 ЗУ «Про іпотеку» судовий спосіб – реалізація предмета іпотеки за рішенням суду, відтак, при розгляді даної справи місцевим судом було застосовано норми матеріального права, що не регулюють дані правовідносини, та про які не вказував позивач у поданому ним позові.
Вказують, що в матеріалах даної цивільної справи містяться належним чином завірені копії Кредитного та Іпотечного договорів, Договору відступлення права вимоги з додатками, Договору про передачу прав за договором забезпечення з додатками, які в повній мірі підтверджують дійсний обсяг відступленого позивачу права вимоги та оригінали яких були надані для ознайомлення представником позивача ОСОБА_4 в судовому засіданні в суді першої інстанції 22.05.2019 року. Окрім того, до позовної заяви додано розрахунок заборгованості, який не був спростований ні відповідачем, ні третьою особою та є належним доказом у справі.

Також, зазначають, що до позовної заяви долучено Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 21.09.2016 року, яка містить деталізовану інформацію про іпотеку, відтак, посилання місцевого суду на відсутність, на момент розгляду справи у Державному реєстр речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію за позивачем прав іпотекодержателя за Іпотечним договором №11-073С від 05.07.2007 року не може бути підставою для відмови в позові з урахуванням положень ч.ч.1,2 ст.23 ЗУ «Про іпотеку», що відповідає правовому висновку, викладеному Верховним Судом в постанові від 31.01.2019 року у справі №562/2260/15.
Вважають, що, у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Відтак, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державному реєстрі іпотек.

У судовому засіданні представник відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечував, прохав її відхилити, а рішення місцевого суду залишити без змін.

Апеляційний суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, вислухавши пояснення учасників процесу, приходить до висновку про часткове задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

У відповідності до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Згідно з вимогами ч.1 ст.264 цього Кодексу під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Судом першої інстанції встановлено, що 05.07.2007 року між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) «Промінвестбанк» та ОСОБА_2 укладено договір про іпотечний кредит №58-07КН, згідно якого ОСОБА_2 отримав кредит у сумі 144500,00 дол. США для придбання нерухомості у власність, а саме: 4-кімнатної квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , розташованої на 3 поверсі, загальною площею 127,9 кв. м, зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 12% річних та комісійної винагороди в розмірі 0,1% на залишок кредитної заборгованості на строк до 25 червня 2027 року (т.1, а.с.6-8).
Згідно п.4.1 договору про іпотечний кредит, виконання зобов`язань позичальника по договору забезпечується: іпотечним договором №11-073С від 05.07.2007 року; договором поруки №48-07 СП від 05.07.2007 року; договором поруки №49-07 СП від 05.07.2007 року; договором поруки №50-07 СП від 05 липня 2007 року.

Також, судом установлено, що банк свої зобов`язання за договором про іпотечний кредит №58-07КН від 05.07.2007 року виконав, надавши ОСОБА_2 кредит в розмірі 144500,00 дол. США.

В забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 було укладено іпотечний договір №11-073С від 05.07.2007 року, посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського МНО округу Гризуновою О.В., зареєстрованого в реєстрі за №4460 05 липня 2007 року. (т.1 а.с.35-37)
Відповідно до п.1.1 іпотечного договору №11-073 С від 05.07.2007 року, договір забезпечує вимоги іпотекодержателя, що випливають з договору про іпотечний кредит №58-07КН від 05.07.2007 року, укладеного між іпотекодержателем та іпотекодавцем, за умовами якого останній зобов`язаний в порядку договору про іпотечний кредит, повернути іпотекодержателю в кінцевий термін до 25.06.2027 року, кредит у розмірі 144500,00 доларів США, що по курсу НБУ станом на 05.07.2007 року становить 729725,00 грн., проценти за користування у розмірі 12% річних, у тому числі проценти за неправомірне користування кредитом у розмірі 13% річних, сплатити неустойку (пеню, штрафи), а також відшкодувати іпотекодержателю всі збитки, понесені ним внаслідок невиконання іпотекодавцем умов договору про іпотечний кредит у розмірі та у випадках, передбачених договором про іпотечний кредит.
Згідно п.1.2 іпотечного договору, предметом іпотеки є нерухомість, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , і складається з 4-кімнатної квартири загальною площею 127,9 кв.м., житловою площею 58 кв.м., загальною вартістю 875000,00 грн.
Пунктом 1.5 іпотечного договору визначено, що за домовленістю сторін заставна вартість предмету іпотеки встановлена в сумі 875000,00 грн.

Згідно Витягу про реєстрацію в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №13302984 від 05.07.2007 року, приватним нотаріусом Гризуновою О.В. було внесено запис до реєстру про наявність вказаного Іпотечного договору від 05.07.2007 року, та встановлено тип обмеження: заборона на нерухоме майно (т.1, а.с.41).
Окрім того, запис про вказаний Іпотечний договір від 05.07.2007 року було внесено і до Державного реєстру іпотек, що підтверджується витягом з нього №13302806 від 05.07.2007 року (т.1, а.с.42).

У подальшому, 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Первісний кредитор) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Новий кредитор) було укладено договір про відступлення прав вимоги, згідно п.2.1 якого первісний кредитор передає (відступає), а новий кредитор приймає Кредитний Портфель та зобов`язується сплатити за нього первісному кредиторові грошову винагороду (Ціну продажу) на умовах, визначених цим договором. (т.1, а.с.62-72).
В даному договорі визначено, що Перелік необхідних даних щодо Позичальників та Прав Вимоги наведені в додатку №1 до цього Договору.

Як убачається з Витягу з Реєстру позичальників (Додаток №1) до Договору про відступлення прав вимоги від 17.12.2012 року, укладеного між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи», було відступлено, зокрема, кредитний договір №58-07КН від 05.07.2017 року, позичальник ОСОБА_2 (т.1, а.с.92).

Також, 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» (Цедент) та ТОВ «Кредитні ініціативи» (Цесіонарій) укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення (т1, а.с.73-76).

Згідно Витягу з Додатку №1 до Договору про передачу прав за договорами забезпечення від 17.12.2012 року, було передано права і за іпотечним договором №11-073С від 05.07.2007 року – Іпотекодавець ОСОБА_2 (т.1, а.с.93).

Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Так, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року позов ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ТОВ «Кредитні ініціативи», треті особи – ОСОБА_6 , ТОВ «ТКСатурн», приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу Гризунова О.В., РС Полтавського МУЮ Полтавської області, про захист прав споживачів, задоволено в повному обсязі.
Визнано недійсним договір про іпотечний кредит №58-07КН від 05.07.2007 року, укладений між ОСОБА_2 та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство).
Визнано недійсним іпотечний договір №11-073С від 05.07.2007 року, укладений між ОСОБА_2 . та Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство).
Скасовано запис, зареєстрований в Державному реєстрі іпотек про обтяження іпотекою нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_2 , внесений на підставі іпотечного договору №11-073С від 05.07.2007 року.
Скасовано запис, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження нерухомого майна про заборону відчуження квартири АДРЕСА_2 , внесений на підставі іпотечного договору №11-073С від 05.07.2007 року.
Визнано недійсним договір поруки №48-07СП від 05.07.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_3 .
Визнано недійсним договір поруки №49-07СП від 05.07.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та  ОСОБА_6 .
Визнано недійсним договір поруки №50-07СП від 05.07.2007 року, укладений між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТКСатурн».
Вирішено питання судових витрат (т.1, а.с.54-57).

Рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21.09.2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні їх позову (т.1, а.с.58-61).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції вважав, що позивачем не надано доказів (жодного оригіналу) на підтвердження дійсного обсягу відступленого йому права вимоги.

Проте, такі висновки суду першої інстанції не відповідають встановленим по справі обставинам та нормам матеріального права, виходячи з наступного. 

Відповідно до ст.1 ЗУ «Про іпотеку», іпотекою визнається вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника в порядку, встановленому цим Законом.
Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду.

Таким чином, іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Забезпечувальне зобов`язання (взаємні права і обов`язки) виникає між іпотекекодержателем (кредитором за основним зобов`язанням) та іпотекодавцем (боржником за основним зобов`язанням).
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого преважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).

Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Як убачається з кредитного договору строк його дії - до 25 червня 2027 року. Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четвертастатті 631 ЦК України).
При цьому, матеріалами справи установлено, що строк дії договору на час звернення кредитора до суду не сплинув, як і на час ухвалення рішення, основне зобов`язання боржником не виконане, що підтверджується розрахуном заборгованості станом на 01.09.2016 року (т.1, а.с.94-95).

Частиною 1 ст.81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ч.ч.5-6 ст.81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
Згідно з нормою ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

За змістом ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів (ч.1). Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.2). Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ч.3).

Установлено, що 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» було укладено договір про відступлення прав вимоги, додатком №1 до якого визначено, що саме було відступлено, зокрема, кредитний договір №58-07КН від 05.07.2017 року, позичальник ОСОБА_2 . 
Також, 17.12.2012 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та ТОВ «Кредитні ініціативи» укладено Договір про передачу прав за договорами забезпечення, зокрема, у т.ч. і права за іпотечним договором №11-073С від 05.07.2007 року – Іпотекодавець ОСОБА_2 . 

Відповідно до ч.ч.2,4,5 ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо для вирішення спору має значення лише частина документа, подається засвідчений витяг з нього.
Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством.
Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу.
Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

Оскільки позивачем на підтвердження дійсності факту відступлення йому права вимоги за кредитним договором та за договором забезпечення (іпотечним договором) надано належним чином завірені копії відповідних договорів від 17.12.2012 року з додатками, які долучено до матеріалів справи (Т.2, а.с.14-57; Т.3, а.с.1-206), то, з урахуванням положень ст.95 ЦПК України, колегія суддів вважає, що вони є належними та допустимими доказами у даній справі та мають оцінюватися судом як такі, що в повній мірі підтверджують факт відповідної передачі прав вимог від ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до ТОВ «Кредитні ініціативи», зокрема, щодо боржника - іпотекодавця ОСОБА_2 . 

З огляду на наведене висновок місцевого суду щодо недоведеності дійсного обсягу відступленого позивачу права вимоги колегія суддів вважає помилковим, а тому рішення місцевого суду підлягає скасуванню з постановленням нового рішення по суті позовних вимог.

Статтею 23 Закону України «Про іпотеку» визначено, що в разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою. Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця та має всі його права й несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі та на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Згідно ч.1 ст.4 ЗУ «Про іпотеку» обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому законодавством.
Правові, економічні та організаційні засади проведення державної реєстрації речових та інших прав, які підлягають реєстрації за цим Законом, та їх обтяжень визначені Законом України від 1 липня 2004 року №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»(далі - Закон).
Відповідно до частини третьої статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації, виникають з моменту такої реєстрації.
Аналогічні положення містяться й у частині другій статті 3 Закону України «Про іпотеку», відповідно до якої взаємні права й обов`язки іпотекодавця та іпотекодержателя виникають з моменту державної реєстрації іпотеки відповідно до закону.
Крім того, порядок державної реєстрації іпотек у спірний період регулювався Тимчасовим порядком державної реєстрації іпотек, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 2004 року № 410 (втратив чинність 31 січня 2013 року) та Порядком державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868.

Відповідно до частин першої, другої статті 26 Закону записи до Державного реєстру прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень.
У разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав.
Пунктами 74, 75 Порядку держаної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 жовтня 2013 року №868, передбачено, що рішення суду щодо обтяження прав на нерухоме майно, що набрало законної сили, є документом, що підтверджує виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно.

Якщо судовий акт скасовано, то він не породжує жодних правових наслідків з моменту його ухвалення.
За таких умов у разі скасування незаконного судового рішення про визнання іпотеки недійсною, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, який виключено на підставі незаконного рішення суду, оскільки відпала підстава виключення цього запису.
Це означає, що іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек.

Зазначений висновок узгоджується і з положенням статті 204 ЦК України, яка закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили.
Таким чином, у разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а створені обов`язки підлягають виконанню.

Як убачається з матеріалів справи та зазначено вище, рішенням Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року визнано недійсними, зокрема, договір про іпотечний кредит №58-07КН від 05.07.2007 року та іпотечний договір №11-073С від 05.07.2007 року, скасовано в державному реєстрі відповідні записи.
Проте, рішенням Апеляційного суду Херсонської області від 21.09.2016 року рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 10.03.2016 року скасовано та ухвалено нове, яким відмовлено ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в задоволенні їх позову.

За договором купівлі продажу від 15.04.2016 року  ОСОБА_2 відчужив предмет іпотеки - 4-кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 127,9 кв.м, житловою - 58,0 кв.м.- ОСОБА_1 , що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майног, Державного реєстру Іпотрек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна…(Т.1, а.с.48-53).

Ухвалення судом рішення про недійсність договору про іпотечний кредит №58-07КН від 05.07.2007 року та іпотечного договору №11-073С від 05.07.2007 року, яке згодом було скасоване, не спростовує презумпції правомірності правочину, а договір іпотеки (права й обов`язки сторін) залишається чинним з моменту його первинної реєстрації в Державному реєстрі іпотек 05.07.2007 року.
(Наведене відповідає правовій позиції, висловленій в постанові Верховного Суду України від 13 травня 2015 року у справі №6-53цс15 та позиції Верховного суду, висловленій у постанові від 31.01.2019 року у справі №562/2260/15).

З урахуванням наведеного, апеляційний суд приходить до висновку, що де факто обтяження майна іпотекою внаслідок скасування рішення суду та виключення з Державного реєстру іпотек запису про обтяження цього майна іпотекою збереглось, відтак, на ОСОБА_1 , як нового власника іпотечного майна, відповідно до статті 23 Закону України «Про іпотеку», поширюється статус іпотекодавця за іпотечним договором.

Виходячи з тлумачення сутності іпотеки, змісту правових механізмів для максимального забезпечення прав усіх сторін спірних правовідносин, суд апеляційної інстанції вважає, що ефективним відновленням прав кредитора у зв`язку зі скасуванням незаконного рішення є застосування процедури звернення стягнення на іпотечне майно, передбаченої угодою сторін, як однієї із умов надання (отримання) кредиту.

Відповідно до статей 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, а зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України.
Пунктом 5 іпотечного договору від 05.07.2007 року, іпотекодержатель набуває право звернути стягнення на Предмет іпотеки та його реалізацію у разі невиконання Іпотекодавцем основного зобов`язання повністю або частково, у т.ч. якщо іпотекодавець не поверне іпотекодержателю суму кредиту, проценти за користування кредитом, комісію чи неустойку.
Звернення стягнення на предмет іпотеки може бути здійснено іпотекодержателем на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно цього Договору в добровільному (позасудовому) порядку.

Іпотека як майновий спосіб забезпечення виконання зобов`язання є особливим (додатковим) забезпечувальним зобов`язанням, що має на меті стимулювати боржника до виконання основного зобов`язання та запобігти негативним наслідкам порушення боржником своїх зобов`язань або зменшити їх.
Виконання забезпечувального зобов`язання, що виникає з іпотеки, полягає в реалізації іпотекодержателем (кредитором) права одержати задоволення за рахунок переданого боржником в іпотеку майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника. Сутність цього права полягає в тому, що воно дозволяє задовольнити вимоги кредитора навіть у разі невиконання боржником свого зобов`язання в силу компенсаційності цього права за рахунок іпотечного майна та встановленого законом механізму здійснення кредитором свого переважного права, незалежно від переходу права власності на це майно від іпотекодавця до іншої особи (в тому числі й у випадку недоведення до цієї особи інформації про обтяження майна).
Частиною п`ятою статті 3 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно зі статтею 12 цього Закону в разі порушення іпотекодавцем обов`язків, встановлених іпотечним договором, іпотекодержатель має право вимагати дострокового виконання основного зобов`язання, а в разі його невиконання - звернути стягнення на предмет іпотеки.
Закінчення строку дії договору не звільняє сторони від виконання зобов`язань (частина четверта статті 631 ЦК України).

Відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
За змістом статті 33 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки повинно привести сторони до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням, і тільки ця обставина може бути підставою для припинення зобов`язання як такого, що вважається виконаним згідно зі статтею 599 ЦК України.
Положеннями частини першої статті 39 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що в разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації.

Так, матеріалами справи установлено, що, на підставі розрахунку заборгованості станом на 01.09.2016 року, наданої ТОВ «Кредитні ініціативи», загальний розмір заборгованості ОСОБА_2 перед позивачем становить 1321521,90 грн., з яких: 708025,34 грн. – заборгованість з кредитом; 394068,51 грн. – заборгованість за відсотками; 219428,05 грн. – розмір пені за останній рік (т.1, а.с.94-95).
Вказана заборгованість боржником не погашена.

З урахуванням наведеного, встановивши наявність заборгованості за кредитним договором, забезпеченим іпотекою, порушення обов`язків іпотекодавцями (первісним та новим), суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову та ухвалення нового рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів згідно з Законом України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна.

При цьому суд не вбачає підстав для зазначення початкової ціни предмета іпотеки для його подальшої реалізації, з урахуванням наступного.

Виходячи зі змісту поняття «ціна», як форми грошового вираження вартості товару, послуг тощо, аналізу норм статей 38, 39 Закону України «Про іпотеку» можна зробити висновок, що у розумінні норми статті 39 Закону України «Про іпотеку» встановлення початкової ціни предмету іпотеки у грошовому вираженні визначається за процедурою, передбаченою частиною шостою статті 38 цього Закону.

Разом з тим відповідно до статей 19, 57 Закону України «Про виконавче провадження» сторони виконавчого провадження під час здійснення виконавчого провадження не позбавлені можливості заявляти клопотання про визначення вартості майна, тобто визначення іншої ціни предмета іпотеки, ніж буде зазначена в резолютивній частині рішення суду, якщо, наприклад, така вартість майна змінилася.

Відтак, у спорах цієї категорії, лише не зазначення у резолютивній частині рішення суду початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні не має вирішального значення, та не тягне за собою безумовного скасування судового рішення.
(Висновок Великої Палати Верхового Суду, висловлений у постанові від 21 березня 2018 року у справі №235/3619/15-ц (провадження №14-11цс18).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку про відсутність підстав для не зазначення у резолютивній частині рішення початкової ціни предмета іпотеки в грошовому вираженні, оскільки така явно не є ринковою на час постановлення даного судового рішення та призведе до порушення майнових інтересів учасників процесу.

Доводи апеляційної скарги в основному є обґрунтованими, а тому приймаються до уваги судом апеляційної інстанції.

Статтею 141 ЦПК України визначено механізм розподілу судових витрат між сторонами, частиною один якої встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що позивачем було понесено наступні судові витрати: 19822,83 грн. – сплаченого судового збору за подачу позову (т.1, а.с.5) та 29734,25 грн. – сплаченого судового збору за подачу апеляційної скарги (т.6, а.с.61), а тому такі, з урахуванням положень ст.141 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. 

У відповідності до п.п.3,4 ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст.367, 374, п.п.3,4 ч.1 ст.376, ст.ст.382,383 ЦПК України, суд, - 

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», - задовольнити частково.
Рішення Октябрського районного суду м. Полтава від 21 жовтня 2019 року, - скасувати 
Ухвалити нове рішення, яким позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» до ОСОБА_1 , третя особа: ОСОБА_2 , про звернення стягнення на предмет іпотеки, - задовольнити частково.
В рахунок погашення заборгованості  ОСОБА_2 , за кредитним договором №58-07 КН від 05.07.2007 року, укладеним між Акціонерним комерційним промислово-інвестиційним банком (закрите акціонерне товариство) та ОСОБА_2 , яка станом на 01.09.2016 року становить 1321521,90 (один мільйон триста двадцять одну тисячу п`ятсот двадцять одну гривню 90 коп.) грн., з яких: сума заборгованості за кредитом – 708025,34 (сімсот вісім тисяч двадцять п`ять гривень 34 коп.) грн., сума заборгованості за відсотками – 394068,51 (триста дев`яносто чотири тисячі шістдесят вісім гривень 51 коп.) грн., розмір пені за останній рік – 219428,05 (двісті дев`ятнадцять тисяч чотириста двадцять вісім гривень 05 коп.) грн.; звернути стягнення на предмет іпотеки, а саме: 4-х кімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 127,9 кв. м, житловою – 58,0 кв. м. на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», шляхом проведення прилюдних торгів згідно Закону України «Про виконавче провадження», встановивши початкову ціну предмета іпотеки на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/належним експертом на стадії оцінки майна.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи» судові витрати зі сплати судового збору в загальній сумі 49557,08 (сорок дев`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят сім гривень 08 коп.) грн. 
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

ГОЛОВУЮЧИЙ                                                Т.О. Кривчун

СУДДІ                                                        С.М. Бондаревська

Л.І. Пилипчук