Справа № 308/3201/16-ц

П О С Т А Н О В А
Іменем України

         22 січня 2020 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді-доповідача: Мацунича М.В.
суддів: Кондора Р.Ю., Собослой Г.Г.
з участю секретаря судового засідання: Микуляк Є.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» на рішення Ужгородського міськрайонного суду ухваленого 17 червня 2016 року головуючим суддею Світлик О.М. у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення боргу, -

встановив:

У березні 2016 року Приватне акціонерне товариство «АІСЕ Україна» (далі - ПрАТ «АІСЕ Україна») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , про стягнення боргу.
Позов обґрунтований тим, що 15 вересня 2007 року між Закритим акціонерним товариством «АІСЕ Україна», правонаступником якого є ПАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_1 укладено угоду № 174428, згідно з умовами якої позивач надає учасникам системи «Автоплан» послуги, спрямовані на придбання ними автомобіля на основі системи «Автоплан». Ці послуги полягають у формуванні груп учасників, організації і проведення в групах асигнаційних актів, а також інших послуг, передбачених угодою, які гарантують придбання автомобіля кожному учаснику системи «Автоплан».
Позивач зазначав, що на асигнаційному акті від 28 вересня 2011 року ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля. 21 грудня 2011 року ОСОБА_1 , скориставшись положеннями статті 10 додатку № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, згідно з довідкою-рахунком від 20 грудня 2011 року придбав автомобіль ВАЗ-210994 і зареєстрував його на своє ім`я.
ОСОБА_1 згідно зі статтею 5 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 зобов`язався оплатити стовідсоткову вартість автомобіля та вартість наданих йому послуг шляхом сплати 100 щомісячних повних внесків.
З метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 між ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ПрАТ «АІСЕ Україна» 15 листопада 2011 року укладений договір поруки.
На виконання умов угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 ОСОБА_1 сплачено 74,2293 % зі 100 % в оплату чистих внесків та 79 внесків в оплату послуг ПрАТ «АІСЕ Україна». 25 квітня 2012 року імпортер автомобіля ВАЗ-210991 - Товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Технологія» (далі - ТОВ «Авто Технологія») повідомило ЗАТ «АІСЕ Україна» про те, що припиняється виробництво автомобіля ВАЗ-21099, у зв`язку з чим у травні 2012 року ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснило заміну автомобіля ВАЗ-21099 на автомобіль «Sens D4LC500» за ціною станом на травень 2012 року - 63 040,00 грн.
З огляду на викладене, позивач зазначав, що станом на січень 2016 року (місяць закінчення за графіком внесків у групі № 630) поточна ціна автомобіля «Sens D4LC500» становила 168 000,00 грн, а загальна заборгованість ОСОБА_1 за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 складала 58 112,38 грн.
Із урахуванням наведених обставин, позивач просив суд стягнути солідарно із відповідачів на свою користь заборгованість за угодою від 15 вересня 2007 року № 174428 у розмірі 58 112,38 грн.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року у задоволенні позову ПрАТ «АІСЕ Україна» відмовлено.

На дане рішення ПрАТ «АІСЕ Україна» подало апеляційну скаргу.

Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 08 листопада 2016 року апеляційну скаргу ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено. Рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 17 червня 2016 року скасовано та ухвалено нове рішення. Позов ПрАТ «АІСЕ Україна» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 на користь ПрАТ «АІСЕ Україна» заборгованість за угодою від 28 вересня 2011 року № 174428 у розмірі 58 112,38 грн та 2 893,80 грн судового збору у рівних частинах із кожного по 964,60 грн.

Ухвалою Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 03.07.2019 скасовано рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 08.11.2016 та направлено справу на новий апеляційний розгляд.

В апеляційній скарзі ПрАТ «АІСЕ Україна» просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову. Апеляційну скаргу мотивує помилковістю висновку суду щодо недоведеності позовних вимог. Посилається на те, що зі змісту п.п.5.5, 5.6, 5.7 ст. 5 Додатку ІІ до Угоди та п.17.5 Додатку ІІ до Угоди слідує, що учасник системи зобов`язаний сплачувати внески розраховані на підставі поточної ціни автомобіля дійсної на момент фактичної сплати, а не дійсної в місяці виникнення заборгованості. Суд встановив факт невиконання грошових зобов`язань за угодою, проте вирішив не встановлювати розмір суми боргу.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 09.09.2019 залучено до участі у справі ТзОВ «АІСЕ Україна» як правонаступника ПрАТ «АІСЕ Україна».

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши підстави апеляційної скарги, вважає що така підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно приписів ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з його недоведеності.

Колегія суддів не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Встановлено, що 15 вересня 2007 року між ЗАТ «АІСЕ Україна», правонаступником якого ПрАТ «АІСЕ Україна», та ОСОБА_1 укладено угоду № 174428 та підписано додатки № 1 та 2 до неї, які є невід`ємними частинами угоди. Згідно з умовами вказаної угодою АІСЕ гарантує учаснику системи, що він одержить право на отримання автомобіля за умови, що учасник системи виконує всі зобов`язання, які випливають з цієї угоди, ці гарантії АІСЕ забезпечуються угодами, укладеними між АІСЕ та виробником та/або імпортером та/або дистриб`ютором автомобілів. АІСЕ зобов`язується надати учаснику системи послуги, які викладені у правилах функціонування системи Автоплан, та неухильно виконувати свої зобов`язання для забезпечення функціонування системи. Учасник системи користується всіма правами та виконує обов`язки, викладені у правилах функціонування системи.

Статтею 5 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 передбачено, що при підписанні угоди учасник повинен сплатити вступний внесок, а після отримання повідомлення про надання йому права на отримання автомобіля - плату за право на отримання автомобіля у розмірі, зазначеному у додатку № 1 до цієї угоди, відсотки від поточної ціни автомобіля, що діє на момент здійснення кожного з цих платежів. Учасник повинен сплачувати щомісячно: чисті внески - сума, яку сплачує учасник системи з метою придбання автомобіля та яку АІСЕ використовує для оплати автомобіля, та для формування фонду повернення коштів; розмір цілого чистого внеску визначається шляхом ділення поточної ціни автомобіля на кількість внесків, визначену у графіку внесків; щомісячні внески в оплату послуг - це плата за послуги АІСЕ з організації функціонування Автоплану; щомісячні внески - оплата страхового платежу.

Відповідно до статті 6 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 додаток № 1 містить особисті дані учасника системи, інформацію щодо обраної моделі автомобіля, його поточної ціни на день підписання цієї угоди, розмір внесків в оплату послуг АІСЕ та страхового платежу, що визначаються як певний відсоток від поточної ціни автомобіля, а також додаток № 2 до угоди, що містить правила функціонування Автоплану, є невід`ємними частинами цієї угоди. Підписання цієї угоди та додатків до неї є свідченням того, що сторони повністю зрозуміли усі визначення, умови та зміст угоди та додатків до неї.

Статтею 7 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 передбачено, що угода набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами і діятиме до моменту виконання обома сторонами усіх зобов`язань, передбачених у цій угоді.

У додатку № 1 до угоди від 18 вересня 2007 року № 174428 зазначено, що поточна ціна автомобіля складає 39 750,00 грн, кількість внесків - 100, щомісячний цілий чистий внесок - 1,00 %, щомісячний внесок в оплату послуг у відсотках разом із 20 % податку на додану вартість - 0,35 %; щомісячний внесок в оплату страхового   платежу - 0,065 %.

Пунктом 4.1 правил функціонування Автоплану, що є додатком № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, передбачено, що поточна ціна автомобіля - це роздрібна ціна автомобіля, яка встановлюється виробником або імпортером чи дистриб`ютором автомобіля в останній робочий день кожного місяця протягом всього строку існування групи.

Відповідно до пункту 17.5 правил функціонування Автоплану, що є додатком № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, у випадку, якщо учасник системи, який отримав автомобіль, не сплатить два або більше послідовних або вибіркових повних внесків, то такий учасник системи зобов`язаний повністю одноразово достроково сплатити всі ще не сплачені внески, і АІСЕ має право вимагати їх повної сплати протягом 10 календарних днів від дати отримання платіжної вимоги від АІСЕ.

Згідно зі статтею 11 правил функціонування Автоплану, що є додатком № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, якщо протягом строку дії угоди виробник та/або імпортер та/або дистриб`ютор здійснить заміну або припинить імпортувати або виробляти, або продавати модель автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до угоди, АІСЕ зобов`язується замінити її відповідно новою моделлю або іншим автомобілем. Якщо поточна ціна нового автомобіля або моделі є щонайбільше на 10 % вищою за останню відому поточну ціну автомобіля, зазначеного в додатку № 1 до угоди, нова поточна ціна буде дійсною для розрахунку повного внеску, які мають сплачувати всі учасники групи. 

15 листопада 2011 року між ПрАТ «АІСЕ Україна» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 укладений договір поруки, згідно з умовами якого кожен з поручителів зобов`язується відповідати перед кредитором у повному обсязі за виконання боржником зобов`язань, що виникають з угоди. В разі невиконання боржником зобов`язань за угодою, боржник і кожен з поручителів, відповідають перед кредитором як солідарні боржники.

Відповідно до асигнаційного акта від 28 вересня 2011 року ОСОБА_1 надано право на отримання автомобіля.

ОСОБА_1 , скориставшись положенням статті 10 додатку № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428, звернувся із заявою про вибір іншої моделі автомобіля, ніж та, що вказана у додатку № 1 до угоди - ВАЗ-210991, та обрав автомобіль ВАЗ-210994.

01 грудня 2011 року ОСОБА_1 сплатив різницю поточної вартості між цінами зазначених моделей автомобілів у розмірі 750,00 грн.

21 грудня 2011 року ОСОБА_1 отримав автомобіль ВАЗ-210994, кузов НОМЕР_1 , 2011 року випуску, і зареєстрував його на своє ім`я - державний номерний знак НОМЕР_2 , свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу № НОМЕР_3 .

Із урахуванням положень пункту 11.1 статті 11 додатку до угоди, у травні 2012 року ПрАТ «АІСЕ Україна» здійснило заміну автомобіля ВАЗ-21099 на автомобіль «Sens D4LC500». Остання відома поточна ціна автомобіля ВАЗ-21099 у травні 2012 року становила 63 360,00 грн, ціна автомобіля «Sens D4LC500» - 63 040,00 грн. Коефіцієнт заміни автомобіля ВАЗ-21099 на «Sens D4LC500» станом на травень 2012 року складав 100 %.

На виконання умов угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 ОСОБА_1 сплачено 79 із 100 внесків, що складає 74,2293 %. Розмір заборгованості ОСОБА_1 станом на січень 2016 року складає 25,770 % від ціни автомобіля, актуальної у січні 2016 року, на час закінчення графіка у січні 2016 року у групі № 630 залишилося несплаченими 21 внесок.

Судом вірно встановлено, що відповідач із травня 2014 року не сплачував щомісячні внески, а отже порушив умови зобов`язання.

Водночас статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Статтею 5 угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 встановлено обов`язок ОСОБА_1 щомісячно сплачувати повні внески, які складаються із суми чистого внеску, щомісячного внеску в оплату послуг та щомісячного внеску в оплату страхового платежу. 

Відповідно до статті 4 додатку № 2 до угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 розмір цілого чистого внеску визначається шляхом ділення поточної ціни автомобіля в кожному місяці на кількість місяців графіка внесків. Щомісячний внесок в оплату послуг та щомісячний внесок в оплату страхового платежу визначаються як відсоток від поточної ціни автомобіля та розраховуються на основі поточної ціни автомобіля щомісячно. 

Таким чином, умовами угоди від 15 вересня 2007 року № 174428 передбачено, що розміри внесків ОСОБА_1 розраховуються кожного місяця, в якому у відповідача виник обов`язок сплачувати внески, і залежать від поточної ціни автомобіля.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що заборгованість в період з квітня 2014 р. по січень 2016 р. включно слід розраховувати відповідно до Поточної ціни автомобіля в кожному з місяців, в яких у ОСОБА_1 виник обов`язок сплати таких внесків.

А отже, розрахунок позивача, наведений ним у позовній заяві здійснено, виходячи із поточної ціни автомобіля станом на останній місяць функціонування групи, а саме січень 2016 року, що не відповідає умовам угоди.

Колегія суддів відхиляє доводи апеляційної скарги про те, що внески слід розраховувати на підставі поточної ціни автомобіля дійсної на момент фактичної сплати, оскільки такі не ґрунтуються на умовах Угоди, зокрема статті 4 додатку № 2 до Угоди.

Посилання апелянта на п.п.5.5, 5.6, 5.7 ст. 5 Додатку ІІ до Угоди є помилковим, оскільки даними пунктами угоди врегульовано лише порядок сплати внесків та їх призначення, про що свідчить також назва статті 5 Угоди. Порядок же визначення розміру повного внеску врегульовано саме статтею 4 додатку № 2 до Угоди. Щодо п.17.5 Додатку ІІ до Угоди, то таким лише передбачено право вимагати дострокової сплати всіх внесків у разі несплати учасником двох або більше послідовних або вибіркових платежів, однак даний пункт жодним чином не регулює порядок розрахунку повного внеску.

Також апеляційний суд констатує, що твердження апелянта про те, що внески слід розраховувати на підставі поточної ціни автомобіля дійсної на момент фактичної сплати суперечить висновку викладеному у Постанові КЦС у складі Верховного Суду від 03.07.2019, який згідно ч. 5 ст. 411 ЦПК України є обов`язковим.

Отже, зазначені доводи апеляційної скарги підлягають відхиленню.

Водночас під час апеляційного розгляду, позивачем з урахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 03.07.2019 надано новий розрахунок заборгованості, який зроблено виходячи з Поточної ціни автомобіля в кожному з місяців, в яких у ОСОБА_1 виник обов`язок сплати таких внесків (Т.2 а.с.24), до якого долучено реєстри роздрібних цін на автомобілі за кожний місяць відповідного періоду (Т.2, а.с.27-48). Згідно вказаного розрахунку заборгованість ОСОБА_1 за угодою становить 45 317,45 грн. і складається з 33 776,02 грн. заборгованості по сплаті чистих внесків та 11 541,43 грн. заборгованості по сплаті внесків в оплату послуг. 

Хоч відповідачами і заперечуються позовні вимоги, та не дивлячись на це ними не надано суду свого розрахунку по сплаті відповідної суми коштів на виконання виниклих зобов`язань. Та не дивлячись на це в колегії суддів зазначений розрахунок не викликає сумнівів, розрахунок здійснено виходячи з поточної вартості автомобіля «Sens D4LC500» за кожний місяць періоду в якому здійснено розрахунок, згідно з наданими реєстрами. 
Та обставина, що надані позивачем реєстри роздрібних цін на автомобілі за кожний місяць відповідного періоду не містять посилання на вартість автомобіля «Sens D4LC500» як аналогічного автомобіля за ціною з автомобілем ВАЗ-21099 станом на травень 2012 року не є свідченням надання іншої роздрібної ціни яка б не була подібною до тих роздрібних цін які зазначені в реєстрах до інших моделей автомобіля «Sens». А крім того, дана обставина може свідчити тільки про те, що така модель автомобіля вже не випускалась станом на 01.05.2014 року, коли відповідач припинив здійснювати щомісячні внески за право на отримання автомобіля.
Посилання відповідача на те, що реєстри рекомендованих роздрібних цін у період за липень - жовтень 2014 року стосуються ТОВ «Автопросто», а тому не можуть підтверджувати факт розміру поточної ціни на автомобіль не можна визнати слушним. Оскільки, реєстри рекомендованих роздрібних цін за відповідний період, що приєднані до справи стосувались як ПрАТ «АЙСЕ-Україна» так одночасно і ТОВ «Автопросто». Дана обставина свідчить про те, що як для ТОВ «Автопросто» так і для ПрАТ «АЙСЕ-Україна» діє одна роздрібна ціна. А тому, немає підстав стверджувати, що виробник/дистрибютор автомобілів «АвтоЗАЗ-Сервіс» визначав для кожної зазначеної юридичної особи різну рекомендовану роздрібну ціну на автомобіль.
З огляду на викладене апеляційний суд бере до уваги такий розрахунок заборгованості по сплаті ОСОБА_1 , щомісячних внесків на право отримання автомобіля.

А відтак, з боржника ОСОБА_1 та поручителів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , які є солідарними боржниками за спільним договором поруки, слід стягнути солідарно заборгованість у розмірі 45 317,45 грн.

При цьому апеляційний суд не бере до уваги прохання позивача у заяві про долучення розрахунку про стягнення з відповідачів ще й інфляційних втрат в розмірі 36 026,23 грн., оскільки така вимога в суді першої інстанції не пред`являлася.

З огляду на викладене, рішення суду першої інстанції слід скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

Позивачем пред`явлено позов на загальну суму 58 112,38 грн., апеляційним судом задоволені такі вимоги на суму 45 317,45 грн., що становить 78% від пред`явлених вимог.

За пред`явлення позову позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1378 грн., а за подачу апеляційної скарги - 1515,80 грн., тобто, загальний розмір судових витрат апелянта становить 2893,80 грн., а отже апелянту слід відшкодувати 2257,16 грн судових витрат (2893,80 * 78%), тобто по 752,39 грн. з кожного з відповідачів.

Виходячи з встановленого та керуючись нормами статей 141, 367, 374, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

постановив:

апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна», задовольнити частково.

Рішення Ужгородського міськрайонного суду від 17 червня 2016 року, скасувати та ухвалити нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» заборгованість у розмірі 45 317,45 грн (сорок п`ять тисяч триста сімнадцять гривень) 45 копійок, яка складається із суми 33 776,02 грн. заборгованості по сплаті чистих внесків та суми 11 541,43 грн. заборгованості по сплаті внесків в оплату послуг.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» заборгованість у розмірі 45 317,45 грн (сорок п`ять тисяч триста сімнадцять гривень) 45 копійок, яка складається із суми 33 776,02 грн. заборгованості по сплаті чистих внесків та суми 11 541,43 грн. заборгованості по сплаті внесків в оплату послуг.

У задоволенні решти позовних вимог, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» судові витрати у розмірі 752,39 грн., судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» судові витрати у розмірі 752,39 грн., судового збору.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «АІСЕ Україна» судові витрати у розмірі 752,39 грн., судового збору.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови суду складено 29 січня 2020 року.

Суддя-доповідач

Судді