ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 826/12883/18                                                Прізвище судді (суддів) першої інстанції: Келеберда В.І.,                                                                                                                                                      Суддя-доповідач Кобаль М.І

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2020 року                                                                                            м. Київ
          
Шостий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого                                            Кобаля М.І.,
суддів                                                     Костюк Л.О., Степанюка А.Г.,
при секретарі                                            Горяіновій Н.В.
за участю:
представника позивача:                       Овсієнко Р.М.
представника відповідача:                   Рудніцького О.П.

розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали апеляційної скарги  Приватного акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року в справі за адміністративним позовом Приватного акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області про скасування рішення про опис майна у податкову заставу, -

В С Т А Н О В И В:

Приватне акціонерне товариство «Березанський комбікормовий завод» (далі по тексту - позивач, ПАТ «Березанський комбікормовий завод») звернулося до суду з адміністративним позовом до Головного управління Державної фіскальної служби у Київській області (далі по тексту - відповідач, ГУ ДФС у Київській області) в якому просило визнати протиправним та скасувати рішення від 14.05.2018 року про опис майна у податкову заставу.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Свої вимоги апелянт обґрунтовує тим, що судом першої інстанції було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Заслухавши суддю-доповідача, представників сторін, які з`явилися у призначене судове засідання, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін, виходячи з наступного. 
Згідно із ч. 1 ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Частиною 1 ст. 242 КАС України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, рішенням ГУ ДФС у Київській області від 14.05.2018 року здійснено опис майна, що перебуває у власності (господарському віданні або оперативному управлінні) платника податків - ПАТ «Березанський комбікормовий завод», а у разі якщо на момент складання акту опису майно відсутнє або його балансова вартість менша суми податкового боргу - також того майна, права власності на яке він набуде у майбутньому (далі по тексту - оскаржуване рішення).
Підставою для прийняття вказаного рішення слугувала наявність податкового боргу у ПАТ «Березанський комбікормовий завод», яка згідно даних інтегрованих карток платника податків становить 241 916,04 грн. (без врахування пені та штрафних санкцій, які будуть нараховані після сплати вищевказаного податкового боргу відповідно до статей 126, 129 Податкового кодексу України).
Листом №8993/10/10-36-51-03-33 від 14.05.2018 року податковий орган запропонував позивачу самостійно визначити та надати перелік активів, згідно форми, на які може бути розповсюджено право податкової застави (а.с.10-11).
Позивач, не погоджуючись з отриманим рішенням, направив на адресу відповідача заперечення, в яких вказав на те, що сума боргу, зазначена у листі останнього, не відповідає дійсності, і повинна бути переглянута та додатково узгоджена з платником податків.
У відповідь на заперечення позивача, відповідач надіслав лист №13278/10/10-36-17-00-13 від 24.07.2018 року, в якому зазначив, що станом на 23.07.2018 року за даними ІТС «Податковий блок» за ПАТ «Березанський комбікормовий завод» обліковується податковий борг у сумі 278 414,41 грн., з яких 258 805,49 грн. - податок на додану вартість та 19    608,92 грн. - податок на прибуток (а.с.14-16).
Вважаючи протиправним оскаржуване рішення про опис майна, позивач звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав та законних інтересів.
Приймаючи рішення про відмову в задоволенні адміністративного позову, суд першої інстанції виходив з того, що, станом на день прийняття рішення, позивачем не спростовано наявність податкового боргу та його сплату, а тому оскаржуване  рішення про опис майна в податкову заставу є правомірним.
Колегія суддів апеляційної інстанції погоджує висновок суду першої інстанції, оскільки він знайшов своє підтвердження під час апеляційного розгляду справи.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Спірні правовідносини регулюються Конституцією України та нормами Податкового кодексу України (далі по тексту - ПК України)(в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 67 Конституції України встановлено, що кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відповідно до підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4 ПК України кожна особа зобов`язана сплачувати встановлені цим Кодексом, законами з питань митної справи податки та збори, платником яких вона є згідно з положеннями цього Кодексу.
Так, пунктом 6.1 статті 6 ПК України встановлено, що податком є обов`язковий, безумовний платіж до відповідного бюджету, що справляється з платників податку відповідно до цього Кодексу.
Згідно з підпунктом 14.1.156 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкове зобов`язання - сума коштів, яку платник податків, у тому числі податковий агент, повинен сплатити до відповідного бюджету як податок або збір на підставі, в порядку та строки, визначені податковим законодавством (у тому числі сума коштів, визначена платником податків у податковому векселі та не сплачена в установлений законом строк).
Відповідно до підпункту 16.1.2 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний вести в установленому порядку облік доходів і витрат, складати звітність, що стосується обчислення і сплати податків і зборів.
Згідно з підпунктом 16.1.3 пункту16.1 статті 16 ПК України, платник податків зобов`язаний подавати до контролюючих органів у порядку, встановленому податковим та митним законодавством, декларації, звітність та інші документи, пов`язані з обчисленням і сплатою податків та зборів.
Платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи (підпункт 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України).
Згідно зі статтею 31 ПК України строком сплати податку та збору визнається період, що розпочинається з моменту виникнення податкового обов`язку платника податку із сплати конкретного виду податку і завершується останнім днем строку, протягом якого такий податок чи збір повинен бути сплачений у порядку, визначеному податковим законодавством. Податок чи збір, що не був сплачений у визначений строк, вважається не сплаченим своєчасно.
Момент виникнення податкового обов`язку платника податків, у тому числі податкового агента, визначається календарною датою.
Строк сплати податку та збору обчислюється роками, кварталами, місяцями, декадами, тижнями, днями або вказівкою на подію, що повинна настати або відбутися.
Строк сплати податку та збору встановлюється відповідно до податкового законодавства для кожного податку окремо. Зміна платником податку, податковим агентом або представником платника податку чи контролюючим органом встановленого строку сплати податку та збору забороняється, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Пунктом 36.1 статті 36 ПК України визначено, що податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Статтею 38 ПК України визначено, що виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Спосіб, порядок та строки виконання податкового обов`язку встановлюються цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно з підпунктом 49.18.3 пункту 49.18 стаття 49 ПК України податкові декларації, крім випадків, передбачених цим Кодексом, подаються за базовий звітний (податковий) період, що дорівнює:
календарному року, крім випадків, передбачених підпунктами 49.18.4 та 49.18.5 цього пункту - протягом 60 календарних днів, що настають за останнім календарним днем звітного (податкового) року;
Відповідно до ст. 56 ПК України встановлено, що рішення, прийняті контролюючим органом, можуть бути оскаржені в адміністративному або судовому порядку.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
Пунктом 57.1 статті 57 ПК України передбачено, що платник податків зобов`язаний самостійно сплатити суму податкового зобов`язання, зазначену у поданій ним податковій декларації, протягом 10 календарних днів, що настають за останнім днем відповідного граничного строку, передбаченого цим Кодексом для подання податкової декларації, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Податковий агент зобов`язаний сплатити суму податкового зобов`язання (суму нарахованого (утриманого) податку), самостійно визначеного ним з доходу, що виплачується на користь платника податку - фізичної особи та за рахунок такої виплати, у строки, передбачені цим Кодексом.
Суму податкового зобов`язання, визначену у митній декларації, платник податків зобов`язаний сплатити до/або на день подання митної декларації.
У той же час, згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання та/або авансових внесків з податку на прибуток підприємств, рентної плати протягом строків, визначених цим Кодексом, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у таких розмірах: при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу; при затримці більше 30 календарних днів, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, - у розмірі 20 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до підпункту 14.1.153 пункту 14.1 статті ПК України податкова вимога - письмова вимога контролюючого органу до платника податків щодо погашення суми податкового боргу.
Згідно з пунктами 59.1, 59.3  та 59.4 статті 59 ПК України у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення. Податкова вимога надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання. 
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення грошового зобов`язання та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу. 
Податкова вимога надсилається (вручається) також платникам податків, які самостійно подали податкові декларації, але не погасили суми податкових зобов`язань у встановлені цим Кодексом строки, без попереднього надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ПАТ «Березанський комбікормовий завод» виставлено податкову вимогу форми «Ю1» № 49 від 02.12.2010 року на суму податкового боргу за узгодженими податковими зобов`язаннями у розмірі 61 476,72грн., яку вручено позивачу (а.с.66).
Вказана податкова вимога позивачем в судовому порядку не оскаржувалася, не відкликана та є діючою.
Відповідно до приписів статті 59 ПК України у разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з пп. 14.1.155 пункту 14.1 статті 14 ПК України податкова застава - спосіб забезпечення сплати платником податків грошового зобов`язання та пені, не сплачених таким платником у строк, визначений цим Кодексом. Податкова застава виникає на підставах, встановлених цим Кодексом.
У разі невиконання платником податків грошового зобов`язання, забезпеченого податковою заставою, орган стягнення у порядку, визначеному цим Кодексом, звертає стягнення на майно такого платника, що є предметом податкової застави.
Правове регулювання застосування інституту податкової застави передбачено статтями 88-95 ПК України.
Згідно з пунктами 88.1, 88.2 статті 88 ПК України з метою забезпечення виконання платником податків своїх обов`язків, визначених цим Кодексом, майно платника податків, який має податковий борг, передається у податкову заставу.
Право податкової застави виникає згідно з цим Кодексом та не потребує письмового оформлення.
Згідно з пунктом 89.1 статті 89 ПК України право податкової застави виникає у разі: 89.1.2 несплати у строки, встановлені цим Кодексом, суми грошового зобов`язання, самостійно визначеної контролюючим органом, - з дня виникнення податкового боргу.
Правовими положеннями пунктом 89.2 статті 89 ПК України передбачено, що з урахуванням положень цієї статті право податкової застави поширюється на будь-яке майно платника податків, яке перебуває в його власності (господарському віданні або оперативному управлінні) у день виникнення такого права і балансова вартість якого відповідає сумі податкового боргу платника податків, крім випадків, передбачених пунктом 89.5 цієї статті, а також на інше майно, на яке платник податків набуде прав власності у майбутньому.
Таким чином, необхідною підставою для надсилання податкової вимоги та опису майна у податкову заставу є наявність у платника податкового боргу.
При цьому, за визначенням підпункту 14.1.175  пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - це сума узгодженого грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), але не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Станом на день прийняття рішення про опис майна позивача у податкову заставку, за останнім рахувався борг у розмірі 217 370,55 грн., який виник на підставі декларацій з податку на додану вартість, податкового повідомлення-рішення від 10.08.2017 року №0019741203 на суму 2 831,80 грн. та пені нарахованої у зв`язку з несвоєчасною сплатою узгоджених податкових зобов`язань у розмірі 92 932,75 грн.
Так, не заслуговують на увагу суду посилання скаржника про наявність податкових повідомлень-рішень, які оскаржені в адміністративному порядку, оскільки у матеріалах справи відсутні докази отримання зазначений скарг податковим органом, рішення відповідного контролюючого органу, прийняте за результатами скарги. 
Крім того, суми визначені у вказаних податкових повідомленнях-рішеннях не включені податковим органом до суми податкового боргу позивача, оскільки борг визначено станом на 14.05.2018 року, тоді як податкові повідомлення-рішення прийняті - 22.06.2018.    
Також, безпідставними є доводи позивача про те, що до суми податкового боргу ввійшла сума боргу, розстрочена на підставі мирової угоди позивача з кредиторами, оскільки відповідно до розрахунку податкового боргу позивача, наданого податковим органом (а.с.50-65).
У свою чергу, кошти сплачені позивачем протягом 2016-2018 років, у відповідності до приписів 87.9 статті 87 ПК України, були зараховані контролюючим органом в рахунок погашення податкового боргу в порядку їх виникнення, а саме в межах поточних зобов`язань позивача, які виникли станом на час закриття провадження у справі про банкрутство у розмірі 358 421,76 грн.
Отже, судом першої інстанції вірно встановлено наявність у позивача податкового боргу і правомірність надіслання податкової вимоги, а тому прийняття контролюючим органом рішення про опис майна у податкову заставу узгоджується з правовими нормами статті 89 ПК України, що вказує на безпідставність позовних вимог.
Аналіз наведених положень дає підстави колегії суддів апеляційної інстанції дійти висновку, що даний адміністративний позов не підлягає задоволенню, а доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу суду, оскільки оскаржуване рішення від 14.05.2018 року про опис майна у податкову заставу є обґрунтованим та правомірним.
Відповідно до ч.1 ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Колегія суддів апеляційної інстанції доходить до висновку, що інші доводи апелянта не знайшли свого підтвердження під час апеляційного розгляду, а тому судом до уваги не приймаються.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Отже, колегія суддів апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції було вірно встановлено фактичні обставини справи, надано належну оцінку дослідженим доказам, прийнято законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права. 
Обставини, викладені в апеляційній скарзі, до уваги не приймаються, оскільки є необґрунтованими та не є підставами для скасування рішення суду першої інстанції.
В зв`язку з цим, колегія суддів вважає необхідним апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. 
Керуючись ст.ст.  242, 308, 310, 315, 316, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд, -       

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Березанський комбікормовий завод» - залишити без задоволення.
Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 25 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 328-331 КАС України.

Головуючий суддя:                                                                      М.І. Кобаль

Судді:                                                                                          Л.О. Костюк 

                                                                                                             А.Г. Степанюк