Постанова 
Іменем України
 
09 грудня 2019 року
м. Київ
 
справа № 302/761/16-ц
провадження № 61-28806св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Черняк Ю. В. (суддя-доповідач), Воробйової І. А., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - Присліпська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року у складі судді Гайдура А. Ю. та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року у склад колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готра Т. Ю., Куштана Б. П., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Присліпська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні дорогою та відшкодування моральної шкоди,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа - Присліпська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області, про усунення перешкод у користуванні дорогою та відшкодування моральної шкоди.
 
Уточнена позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником житлових будинків  АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2, а також земельних ділянок, на яких розташовані ці будинки. Від будинку АДРЕСА_1 до будинку АДРЕСА_2 проходить дорога загального користування (під`їзна дорога) і ОСОБА_2 тривалий час чинить їй перешкоди у користуванні цією дорогою, зокрема, встановив поперек дороги дерев`яну огорожу, чим унеможливив проїзд по ній.
Рішенням Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 03 липня 2016 року закріплено право ОСОБА_1 на користування під`їзною дорогою шириною 4 м через дорогу загального користування від житлового будинку АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2.
Ураховуючи викладене,  ОСОБА_1 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 не чинити їй перешкоди у користуванні під`їзною дорогою від житлового будинку АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2 , стягнути з ОСОБА_2 на її користь моральну шкоду в розмірі 10 000 грн та судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні під`їзною дорогою (у будь-якому вигляді) від житлового будинку АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2 , яка визначена на плані ділянки в проекті забудови земельною ділянкою індивідуального житлового будинку будівельного паспорту ОСОБА_2 , виданого у жовтні 2007 року.
Стягнуто з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 2 000 грн, витрати на правову допомогу у розмірі 7 395 грн.
Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.
 
Суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до вимог частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. ОСОБА_1 було доведено факт самовільного встановлення  ОСОБА_2 дерев`яної огорожі на дорозі загального користування (під`їзній дорозі до будинків ОСОБА_1 ), у зв`язку з чим порушив права власника домоволодіння та земельних ділянок і завдав їй моральну шкоду.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року апеляційну скаргу  ОСОБА_2 задоволено частково, рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрат на правову допомогу у розмірі 7 395 грн скасовано, у цій частині відмовлено у задоволенні позову.
У іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Суд апеляційної інстанції постановив, що суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що вимоги ОСОБА_1 про зобов`язання ОСОБА_2 не чинити перешкоди у користуванні під`їзною дорогою від житлового будинку АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2 і відшкодувати завдану їй моральну шкоду є доведеними.
Щодо скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу необхідно зазначити, що в матеріалах справи відсутні документально підтверджені витрати на правову допомогу, а також розрахунки таких витрат.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у жовтні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_2 , посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального й процесуального права, просив скасувати рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року і закрити провадження у справі.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій не відповідають критеріям законності та обґрунтованості. При ухваленні рішення суди попередніх інстанцій не звернули увагу на те, що рішенням Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 03 липня 2016 року було визначено під`їзну дорогу через дорогу загального користування ОСОБА_1 до її житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2 шириною  4 м , яка пролягає від її земельної ділянки, що знаходиться в її приватній власності за адресою: АДРЕСА_1 , однак ОСОБА_2 невідомо, через яку саме дорогу загального користування чи через яку саме частину цих доріг пролягає під`їзна дорога, і яким чином під`їзна дорога пролягає через земельну ділянку (резерви сільської ради) до житлового будинку АДРЕСА_2. Рішення про виділення дороги із земельної ділянки резерву сільської ради для з`єднання із дорогою загального користування земельної ділянки, на якій розташований житловий будинок АДРЕСА_2, немає. Також відсутній акт відведення під`їзної дороги в натурі.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 зазначила, що мотиви касаційної скарги є безпідставними, надуманими та необґрунтованими, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій ухвалені у відповідності до вимог чинного законодавства України, з урахуванням всіх фактичних обставин справи..
 
У відзиві на касаційну скаргу Присліпська сільська рада Міжгірського району Закарпатської області зазначила, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій є законними і обґрунтованими, доводи, викладені в касаційній скарзі, є безпідставними та надуманими, у зв`язку з чим касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року і витребувано із Міжгірського районного суду Закарпатської області цивільну справу № 302/761/16-ц.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 302/761/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві Черняк Ю. В.
 
Позиція Верховного Суду
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно із статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Положеннями частини другої статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Відповідно до вимог частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги їх висновків не спростовують.
 
Фактичні обставини справи
 
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належать житлові будинки  АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 та земельні ділянки, на яких розташовані ці будинки.
 
Між будинками АДРЕСА_1 і АДРЕСА_2 пролягає під`їзна дорога. Ця під`їзна дорога зливається із дорогою загального користування, яка знаходиться між земельними ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 . 
 
Для того, щоб доїхати від житлового будинку АДРЕСА_1 до житлового будинку АДРЕСА_2 , необхідно проїхати по дорозі загального користування, яка розміщена між ділянками ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
 
ОСОБА_2 тривалий час створює перешкоди  ОСОБА_1 у користуванні дорогою загального користування (під`їзною дорогою), яка веде до її домоволодіння  АДРЕСА_2 , зокрема, встановив дерев`яну огорожу, що унеможливлює проїзд транспортних засобів до її домоволодіння та земельних ділянок, що підтверджується актом комісії Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 25 травня 2016 року.
 
Рішенням Присліпської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області від 03 липня 2016 року № 11 визначено під`їзну дорогу через дорогу загального користування ОСОБА_1 до її житлового будинку, що розташований в АДРЕСА_2, шириною 4 метра, яка пролягає від її земельної ділянки, яка знаходиться в її приватній власності у АДРЕСА_1.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і норми застосованого права 
 
Відповідно до частини другої статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.
 
Судами першої та апеляційної інстанцій обґрунтовано зазначено, що під час розгляду справи у суді першої інстанцій  ОСОБА_2 усунув перешкоди ОСОБА_1 у користуванні її земельною ділянкою, прибравши дерев`яну огорожу із дороги загального користування, однак на момент звернення ОСОБА_1 з цим позовом до суду і до 27 жовтня 2016 року права останньої, як власника житлового будинку та земельної ділянки, були порушені. 
 
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, має право звернутися за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільного права може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, відшкодування майнової та моральної шкоди (статті 15, 16 ЦК України).
 
Згідно із частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
 
Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких позивач зазнав, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
 
Колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій про те, що оскільки  ОСОБА_2 чинив перешкоди ОСОБА_1 у користуванні під`їзною догою, то вимога останньої про відшкодування моральної шкоди підлягала частковому задоволенню.
 
Апеляційний суд, перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції на виконання вимог статей 303, 307 ЦПК України 2004 року, дослідив всі наявні у справі докази у їх сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, скасував рішення суду першої інстанції в частині стягнення витрат на правову допомогу, а в іншій частині залишив рішення без змін.
 
Доводи касаційної скарги були предметом дослідження судами першої та апеляційної інстанцій, їм дана належна правова оцінка, тому колегія суддів їх відхиляє як необґрунтовані.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Оскільки касаційна скарга залишається без задоволення, то в такому разі розподіл судових витрат не проводиться відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.
 
Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 03 листопада 2016 року в нескасованій частині та рішення Апеляційного суду Закарпатської області від 28 вересня 2017 року залишити без змін. 
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                              Ю. В. Черняк

           І. А. Воробйова

          Р. А. Лідовець