ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 лютого 2020 року м. Херсон

справа № 2-1574/11 
провадження № 22-ц/819/259/20
                             
Херсонський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

головуючого (суддя-доповідач)	Пузанової Л.В.,	
суддів:	Склярської І.В.,	
  	Чорної Т.Г.,	
секретар	Павловська Ю.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , на рішення Комсомольського районного суду м. Херсона у складі судді Скорика С.А. від 21 квітня 2011 року в справі за позовом Відкритого акціонерного товариства комерційного банку «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та визнання договору недійсним, 
встановив: 

У березні 2010 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», звернулось до суду з позовом до  ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 про стягнення кредитної заборгованості.
В обґрунтування позовних вимог зазначило, що 04 вересня 2008 року був укладений кредитний договір «Автопакет», за умовами якого ОСОБА_3 з метою придбання транспортного засобу отримала кредит в розмірі 48 822,61 доларів США, що еквівалентно 236 823,83 грн, строком до 04 вересня 2015 року зі сплатою 14,4 відсотків річних, який зобов`язалась погашати шляхом сплати щомісячного платежу у розмірі 937,02 доларів США. 
         Також умовами зазначеного договору встановлена солідарна відповідальність ОСОБА_1 як поручителя позичальника, у тому ж обсязі, що і позичальника. 
Крім того, з метою забезпечення зобов`язань ОСОБА_3 між банком та відповідачем ОСОБА_4 04 вересня 2008 року укладено договір поруки, відповідно до умов якого він зобов`язався відповідати перед кредитором у тому ж об`ємі, що і позичальник. 
Посилаючись на порушення відповідачами договірних зобов`язань, позивач, збільшивши в процесі розгляду позовні вимоги, просив суд достроково стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на його користь заборгованість за кредитним договором станом на 04 березня 2011 року в розмірі 69 201,52 доларів США, що еквівалентно 549 252,45 грн, яка складається із: заборгованості за кредитом – 47 708,55 доларів США, що еквівалентно 378 662,76 грн, пені за порушення строків платежу – 902,04 доларів США, що еквівалентно 7 159,51 грн; заборгованості зі сплати відсотків за користування кредитом – 15 708,67 доларів США, що еквівалентно 124 679,68 грн; штрафу за порушення положень кредитного договору – 4 882,26 доларів США, що еквівалентно 38 750,51 грн, а також понесені судові витрати.
У березні 2011 року ОСОБА_3 , ОСОБА_4 звернулися до суду із зустрічним позовом до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» про захист прав споживача та визнання договору недійсним.
В обґрунтування позову зазначили про те, що за умовами укладеного із банком кредитного договору його ціна була визначена в іноземній валюті в сумі 48822,61 доларів США, що на їх думку, суперечить вимогам чинного законодавства України, яким врегульовано питання здійснення на території України валютних операцій, а також порядку їх ліцензування.
Посилаючись на відсутність у відповідача на час укладення кредитного договору індивідуальної ліцензії на використання іноземної валюти при здійсненні платежів за цим договором, що свідчить про недодержання в момент вчинення правочину вимог, встановлених частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 ЦК України та є підставою для визнання його недійсним, позивачі, з посиланням на норми Закону України «Про захист прав споживачів», просили суд визнати недійсними договори про надання кредиту та застави транспортного засобу від 04.09.2008 року, а також договору поруки від 04.09.2008 року.
Рішенням суду від 21 квітня 2011 року з врахуванням ухвали від 29.08.2011 року про виправлення описки, позовні вимоги ПАТ КБ «Надра» задоволено частково та постановлено:
Стягнути солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість у розмірі 69 201, 52 доларів США, що в гривневому еквіваленті складає 549 252 грн 45 коп.
Стягнути з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 на користь ВАТ КБ «Надра» витрати по сплаті судового збору в сумі 1700 грн 00 коп., та витрати на інформаційно –технічне забезпечення розгляду справи у сумі 120 грн 00коп. в рівних частинах з кожного.
В задоволенні зустрічної позовної заяви ОСОБА_3 , ОСОБА_4 до ПАТ КБ «Надра» – відмовити за необґрунтованістю.
Зазначене рішення суду було предметом перегляду в апеляційному порядку за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , та ухвалою Апеляційного суду Херсонської області від 11 серпня 2011 року залишено без змін.
В жовтні 2019 року  ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , який не був присутній під час апеляційного розгляду справи, подав апеляційну скаргу, та посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права, просив рішення суду скасувати в частині стягнення боргу солідарно з поручителів ОСОБА_6 та ОСОБА_4 .
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд неповно з`ясував обставини, що мають значення для справи, зокрема щодо невиконання позивачем умов договору з направлення поручителю вимоги про виконання зобов`язання позичальника, та помилково дійшов висновку про наявність підстав для солідарного стягнення заборгованості з поручителів за відсутності підстав вважати поруку спільною, а також незважаючи на встановлені статтею 559 ЦК України строки пред`явлення кредитором вимоги до поручителя про повернення боргу.
Порушення судом норм процесуального права вбачає в тому, що його не було належним чином повідомлено про розгляд справи, а також не вручено копії прийнятого судом рішення. 
Письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.
Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних- справ зробив висновок про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Рішення суду в частині обґрунтованості позовних вимог до ОСОБА_1 як поручителя у кредитних правовідносинах мотивовано тим, що відповідачі не виконали зобов`язання щодо своєчасного погашення наданого ОСОБА_3 кредиту та сплати процентів за користування ним, тому несуть перед позивачем як перед кредитором солідарну відповідальність у визначеному ним розмірі.
В процесі розгляду справи суд встановив, що 04 вересня 2008 року Відкрите акціонерне товариство Комерційний банк «Надра», правонаступником якого є Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра», та ОСОБА_3 уклали договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмірі 48 822,61 доларів США на придбання автотранспортного засобу зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 14,4% річних з терміном погашення до 04 вересня 2015 року.
При цьому ОСОБА_3 зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти за користування кредитом шляхом сплати мінімально необхідного платежу в розмірі 937,02 доларів США щомісячно до 18 числа поточного місяця.
Стороною зазначеного договору є також ОСОБА_1 , який поручився відповідати перед банком за належне виконання позичальником взятих на себе зобов`язань, що витікають з цього договору, солідарно із позичальником в повному об`ємі.
Сторони визначили, що відповідальність поручителя виникає як у випадку невиконання позичальником будь-якої частини зобов`язання, так і при невиконанні позичальником зобов`язань в цілому.
Пунктом 3.2.5 договору передбачено, що банк набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із цього договору, при умові, якщо в установлений договором строк позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).
Поручитель зобов`язаний виконати взяті на себе зобов`язання не пізніше трьох банківських днів з моменту отримання повідомлення від банку. У повідомленні повинно бути визначено розмір невиконаних позичальником зобов`язань, а також розрахунок суми штрафних санкцій, що необхідно сплатити.
Повідомлення, що направляється банком поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатись поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана в договорі) чи надано особисто поручителю (пункти 3.2.6-3.2.8 договору).
Умовами договору встановлено право банку вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник несвоєчасно чи не в повному обсязі сплатив черговий платіж.
При цьому позичальник зобов`язаний протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язань виконати зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором, та можливих штрафних санкцій (пункти 4.2.5 та 4.3.5 договору).
Строк припинення поруки в договорі не встановлений.
Із наданого банком розрахунку заборгованості вбачається, що починаючи з листопада 2008 року ОСОБА_3 порушувала строки сплати щомісячного платежу та станом на 24 вересня 2009 року банк визначив, що її заборгованість за кредитним договором становить: 47 708,55 доларів США (еквівалент 381 992,82 гривень)- за тілом кредиту; 5 689,87 доларів США (еквівалент 45 557,65 гривень)- зі сплати відсотків, нарахованих станом на 24.09.2009 року; 827,39 доларів США (еквівалент 6 624,74 гривень)- пеня за порушення строків платежів по кредиту; 4 882,26 доларів США (еквівалент 39 091,29 гривень)- штраф за порушення положень кредитного договору.
У березні 2011 року позивач звернувся до суду із заявою про збільшення позовних вимог та просив суд стягнути із відповідачів солідарно заборгованість, визначену станом на 04 березня 2011 року у розмірі 69 201,52 доларів США (еквівалент 549 252,45 гривень), яка складається із: заборгованості за кредитом в сумі 47 708,55 доларів США (еквівалент 378 662,76 гривень); заборгованості зі сплати відсотків в сумі 15 708, 67 доларів США (еквівалент 124 679,68 гривень), нарахованих станом на 03.03.2011 року; пені за порушення строків платежів в сумі 902,04 доларів США (еквівалент 7 159,51 гривень); штрафу за порушення положень кредитного договору в сумі 4 882,26 доларів США (еквівалент 38 750,51 гривень), (а.с.57).
При цьому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 47 708,55 доларів США визначена банком за станом на 22.12.2008 року і з цього часу є незмінною(а.с.7,57).
Статтею 526 ЦК України визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно зі статтею 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За наслідком порушення позичальником договору статтею 1050 ЦК України, яка підлягає застосуванню до кредитних відносин відповідно до частини другої статті 1054 ЦК України, передбачено, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Пред`явивши вимогу про повне дострокове погашення заборгованості за кредитом, сплату процентів за користування кредитом та неустойки, банк як кредитор відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом, а також неустойки.
Аналіз встановлених судом обставин справи щодо умов укладеного сторонами кредитного договору дає підстави зробити висновок про те, що у спірних правовідносинах договором врегульовано питання щодо реалізації кредитором свого права вимагати від позичальника дострокового повернення кредиту та визначено, що обов`язок позичальника виконати зобов`язання щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків, інших платежів, передбачених цим договором та можливих штрафних санкцій настає протягом семи календарних днів з дня отримання вимоги банку про дострокове повне виконання зобов`язань.
Сторони не доводили та суд не встановив дату отримання позичальником вимоги позивача про дострокове повне виконання зобов`язань, однак, враховуючи, що заборгованість позичальника у спірних правовідносинах щодо частини кредиту, що залишилася неповернутою, у повному обсязі (47 708,55 доларів США) визначена позивачем станом на 22.12.2008 року, із зазначеної дати відсотки за користування кредитом нараховувалися не щомісячно, а на всю суму кредиту і розрахунки не містять інформації щодо щомісячної заборгованості за тілом кредиту, починаючи з 22.12.2008 року, колегія суддів вважає, що станом на 18 січня 2009 року банк на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору.
Відповідно до положень статей 553,554 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо інше не встановлено договором поруки.
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
За змістом частини четвертої статті 559 ЦК України, в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Отже, порука – це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора.
При цьому, враховуючи положення статей 251, 252 ЦК України щодо поняття та визначення строку та терміну, умови договору про його дію до повного виконання зобов`язань боржника не свідчать про те, що цим договором установлено строк припинення поруки у розумінні статті 251, частини четвертої статті 559 ЦК України, тому в цьому випадку підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.
Такий висновок щодо застосування частини четвертої статті 559 ЦК України викладений у постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі №6-1455цс17 та відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України має враховуватися судом при виборі і застосуванні норм права у спірних правовідносинах.
У цій же постанові Верховний Суд України зазначив, що під виконанням сторонами зобов`язання слід розуміти здійснення ними дій з реалізації прав і обов`язків, що випливають із зобов`язання, передбаченого договором. Отже, «основне зобов`язання- це не зміст кредитного договору, а реально існуючі правовідносини, зміст яких складають права та обов`язки сторін кредитного договору.
У спірних правовідносинах ОСОБА_3 як позичальник (а отже,- і ОСОБА_1 як поручитель) узяла на себе зобов`язання повернути суму кредиту з відповідними процентами до 04 вересня 2015 року, сплачуючи її частинами (щомісячними платежами) у розмірі та в строки, визначені договором.
Отже, поряд з установленням строку дії кредитного договору строки встановили і строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
Строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання згідно з частиною третьою статті 254 ЦК України спливає у відповідне число останнього дня місяця строку.
Якщо умовами кредитного договору передбачено окремі самостійні зобов`язання боржника про повернення боргу щомісяця частинами та встановлено самостійну відповідальність боржника за невиконання цього обов`язку, то в разі неналежного виконання позичальником цих зобов`язань позовна давність за вимогами кредитора до нього про повернення заборгованих коштів повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Оскільки відповідно до статті 554 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором у тому самому обсязі, що й боржник, то зазначені правила (з урахуванням положень частини четвертої статті 559 цього Кодексу) повинні застосовуватися і до поручителя.
Таким чином, можна зробити висновок, що в разі неналежного виконання боржником зобов`язань за кредитним договором, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення боргових сум, погашення яких згідно з умовами договору визначено періодичними платежами, повинен обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
Отже, оскільки кредитним договором передбачено, що чергові платежі боржник повинен був здійснювати кожного місяця, а поручитель відповідає у такому ж об`ємі, що і позичальник, то з часу несплати кожного з платежів відповідно до статті 261 ЦК України починається перебіг позовної давності для вимог до боржника, та обчислення установленого частиною четвертою статті 559 цього Кодексу шестимісячного строку для пред`явлення вимог до поручителя. 
Якщо банк пред`явив вимоги до поручителя більше ніж через шість місяців після настання строку для виконання відповідної частини основного зобов`язання, то в силу положень частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється в частині певних щомісячних зобов`язань щодо повернення грошових коштів поза межами цього строку.
Разом з тим правовідносини поруки за договором не можна вважати припиненими в іншій частині, яка стосується відповідальності поручителя за невиконання боржником окремих зобов`язань за кредитним договором про погашення кредиту до збігу шестимісячного строку з моменту виникнення права вимоги про виконання відповідної частини зобов`язань.
Такі висновки щодо застосування статей 554,559 ЦК України викладені у постановах Верховного Суду України, зокрема, у постанові від 13.09.2017 року (справа №6-1455цс17).
У постанові від 20.04.2016 року у справі №6-2662цс15 Верховний Суд України дійшов висновку про те, що строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.
Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.
Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя після його закінчення припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі й застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.
Отже, вимогу до поручителя про виконання ним зобов`язання за договором поруки слід пред`явити в судовому порядку в межах строку дії поруки, тобто протягом шести місяців з моменту настання строку погашення чергового платежу за основним зобов`язанням (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту періодичними платежами), або з дня, встановленого кредитором для дострокового повернення кредиту в порядку реалізації ним свого права, передбаченого частиною другою статті 1050 ЦК України, або з дня настання строку виконання основного зобов`язання (якщо умовами договору передбачено погашення кредиту одноразовим платежем).
Враховуючи, що у спірних правовідносинах позивач використав своє право вимоги дострокового повернення кредиту станом на січень 2009 року і це узгоджується з умовами укладеного сторонами кредитного договору, наданими банком розрахунками заборгованості станом на 22 грудня 2008 року та не спростовано позивачем в процесі перегляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів дійшла висновку, що вимога до ОСОБА_1 як до поручителя пред`явлена банком більш ніж через шість місяців після настання строку для виконання основного зобов`язання (в березні 2010 року), тобто після припинення поруки, а тому не може бути задоволеною судом. 
Оскільки судом першої інстанції при вирішенні позовних вимог, пред`явлених до ОСОБА_1 , наведені вище положення норм цивільного права та встановлені обставини справи не враховано, колегія суддів вважає, що рішення суду в оскарженій частині підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості.
При цьому відповідно до частини третьої статті 370 ЦПК України скасуванню підлягає ухвала Апеляційного суду Херсонської області від 11 серпня 2011 року в частині залишення без змін рішення суду першої інстанції щодо задоволення позовних вимог ПАТ «КБ «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, яка не містить висновків стосовно законності та обґрунтованості рішення місцевого суду у наведеній частині, оскільки апеляційна скарга ОСОБА_4 , від імені якого діяв ОСОБА_5 , за якою здійснювався перегляд справи в апеляційному порядку, не містила доводів щодо припинення поруки, в тому числі і за укладеною із ОСОБА_1 угодою.
Скасовуючи судові рішення у наведеній частині, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що, виконуючи приписи статті 12 ЦПК України, суд апеляційної інстанції направляв на адресу позивача письмові роз`яснення щодо його процесуального права подати відзив на апеляційну скаргу в письмовій формі із зазначенням обґрунтованих заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, а також наслідків невчинення наведеної процесуальної дії, однак, отримавши це роз`яснення, позивач письмовий відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не подав, свого представника в судові засідання не направив та своїх заперечень з приводу доводів ОСОБА_1 не навів.
На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 370, 374, 376 ЦПК України, суд
постановив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якого діє ОСОБА_2 , частково задовольнити.
Увалу Апеляційного суду Херсонської області від 11 серпня 2011 року в частині залишення без змін рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2011 року щодо задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості скасувати.
Рішення Комсомольського районного суду м. Херсона від 21 квітня 2011 року з врахуванням ухвали цього ж суду від 29 серпня 2011 року про виправлення описок в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 та стягнення з ОСОБА_1 судових витрат скасувати і ухвалити в цій частині нове судове рішення.
У задоволенні позову Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.
Головуючий                               Л.В. Пузанова

Судді:                                                                 І.В. Склярська

                         Т.Г. Чорна

Повний текст постанови складено 06 лютого 2020 року

Суддя Л.В. Пузанова