КИЇВСЬКИЙ  АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

 

Єдиний унікальний номер справи № 753/20651/19
Головуючий у першій інстанції - Комаревцева Л.В.
Апеляційне провадження № 22-ц/824/2623/2020
 
ПОСТАНОВА
   ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2020 року                                                                    м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів:                      Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря  - Владімірової О.К.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», подану представником Головненком Дмитром Олександровичем, на ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», Товариства з обмеженою відповідальністю «ОСВ Практик» про визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва та зобов`язання вчинити дії, -   
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2019 року  ОСОБА_1 звернулась до суду із вказаним позовом, відповідно до якого просила  ЖБК «Захисник» визнати за нею майнові права на частку в об`єкті незавершеного будівництва у розмірі про інвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 та зобов`язати ТОВ «ОСВ Практик» визнати за нею право власності на об`єкт незавершеного будівництва, шляхом передачі в натурі квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 .
Окрім того, ОСОБА_1 подала заяву про забезпечення позову, яку мотивовано тим, що 18 вересня 2015 року між нею та ТОВ «ОСВ Практик» було укладено нотаріальний договір купівлі-продажу майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 .
Окрім того, в заяві також вказано, що відповідно до п.1.4 зазначеного договору купівлі-продажу майнових прав від 18 вересня 2015 року визначено, що документами, які будуть підставою для отримання покупцем свідоцтва про право власності на квартири є цей договір купівлі-продажу майнових прав, довідки про оплату в повному обсязі вартості об`єкту продажу, акт приймання-передачі квартири, технічний паспорт.
Для організації будівництва зазначеного будинку на підставі розпорядження Київської міської ради №1183 від 16 липня 2013 року створено Житлово-будівельний кооператив «Захисник».
ОСОБА_1 зазначає. що 20 червня 2014 року між замовником - Житлово-будівельним кооперативом «Захисник» та ТОВ «ОСВ Практик» - генеральним підрядником було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництва №2 від 20 червня 2014 року. Згідно до п.1.1. ст.1 даного Договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни.
Відповідно до п.1.2. ст. 1 Договору, з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» даний Житлово-будівельний кооператив «Захисник» надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань, згідно з Переліком.
Відповідно із п.1.4.ст.1 Договору: «збудувати об`єкт будівництва означає обов`язок генпідрядника належно, вчасно та якісно виконати повний комплекс будівельних робіт, що є необхідним та достатнім для введення будинку в експлуатацію».
Згідно із п.10.9 ст. 10 Договору, підписання декларації щодо введення об`єкту в експлуатацію визначає момент переходу об`єкту в розпорядження замовника під його відповідальність.
Разом з тим, відповідно до листа за вих. №20 від 15 липня 2019 року голова Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» звернувся до директора ТОВ «ОСВ Практик» з листом у зв`язку з порушенням умов Договору генерального підряду №2, зокрема щодо термінів передачі об`єкта будівництва у строк до 01 вересня 2015 року на підставі ч.1 ст. 615, ч.2 ст. 849 ЦК України. Рішенням загальних зборів №02 від 04 липня 2019 року замовник повідомив генпідряднику про розірвання договору в односторонньому порядку та про відмову від своїх зобов`язань, а також зазначено про те, що генеральний підрядник протягом 5 календарних днів після отримання повідомлення має надати перелік осіб, які будуть включені в комісію з передачі об`єкта будівництва замовнику, повернути замовнику будівельний майданчик об`єкту будівництва, проектну документацію, розпочати передачу замовнику результатів будівельних робіт, матеріалів, документів, звірки фінансових розрахунків, відшкодувати збитки. Також повідомлено про те, що у зв`язку з розірванням договору майнові права на помешкання та приміщення, зазначені у п.1.2. Договору анулюються.
ОСОБА_1 також посилається на той факт, що вона в повному обсязі виконала взяті на себе зобов`язання по договору купівлі-продажу майнових прав від 18 вересня 2015 року, який укладено між нею то ТОВ «ОСВ Практик», на підтвердження чого нею було додано до заяви про забезпечення позову  довідку №16 від 30 вересня 2015 року, видану їй ТОВ «ОСВ Практик» про те, що вона згідно вказаним договором сплатила 320 100 грн, що складає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 . 
Заявник зазначає про те, що квартири, які профінансовано інвесторами намагаються вилучити та є ризики подвійної реєстрації, а тому просила накласти арешт та заборонити відчуження проінвестованої квартири за будівельним №60 (9 поверх, двокімнатна квартира загальною площею 58,2 кв.м.), що розташована у житловому будинку АДРЕСА_1 та заборонити ТОВ «ОСВ Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати будь-які правочини щодо відчуження спірної квартири за будівельним №60 (9 поверх, двокімнатна квартира загальною площею 58,2 кв.м.), що розташована у житловому будинку АДРЕСА_1 .
Ухвалою Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року заяву ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено. Накладено арешт та заборонено відчуження проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , заборонено ТОВ «ОСВ «Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта (двокімнатної квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:63:332:0051.
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ЖБК «Захисник» - Головненко Д.О. подав апеляційну скаргу, яку мотивовано тим, що позивачем по справі не було надано до суду належних та допустимих доказів того, що існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову та того, що вказані види забезпечення позову є співмірними із заявленими позивачем вимогами.
Апелянт зазначає, що позивачем не було обґрунтовано в чому полягають об`єктивні ризики невиконання чи утруднення виконання майбутнього можливого рішення суду та не навів обґрунтування доказів, які б свідчили про те, що існує реальна загроза його невиконання чи утруднення виконання, що свідчить про те,що наведені у заяві доводи ґрунтуються лише на припущеннях, які не можуть бути покладені в обґрунтування відповідної ухвали.
Окрім того, в апеляційній скарзі також зазначається, що заява про забезпечення позову та оскаржувана ухвала не відповідають вимогам  законодавства. Так, апелянт вважає, що оскільки заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містила пропозицій щодо зустрічного забезпечення і доводів щодо відсутності необхідності вжиття таких заходів, то суд першої інстанції зобов`язаний був її повернути у відповідності до вимог ст.153 ЦПК України.
Окрім того, представник ЖБК «Захисник» - Головненко Д.О. також вказав, що між ОСОБА_1 та ЖБК «Захисник» відсутні договірні правовідносини, оскільки позивач по справі укладала договір купівлі-продажу майнових прав з ТОВ «ОСВ Практик», а не з ЖБК «Захисник». Також зазначено, що ЖБК «Захисник» уповноважувало ТОВ «ОСВ Практик» лише залучати інвесторів, а не продавати майнові права. Таким чином, апелянт вважає, що укладення договору між ОСОБА_1 та ТОВ «ОСВ Практик» не може бути підставою для виникнення зобов`язань у ЖБК «Захисник» перед ОСОБА_1 .
Враховуючи вищевикладене, представник ЖБК «Захисник» - Головненко Д.О. просив скасувати ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову. 
ТОВ «ОСВ Практик» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що квартири та нежитлові приміщення, які профінансовані інвесторами, зокрема ОСОБА_1 , представника ЖБК «Захисник» намагаються вилучити, а тому є реальні ризики здійснення подвійної реєстрації вищевказаних приміщень, що свідчить про існування реальної загрози невиконання чи ускладнення виконання можливого рішення суду. Враховуючи зазначене, просили апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції без змін.   
Представник ЖБК «Захисник» Головненко Д.О. при апеляційному розгляді справи підтримав доводи викладені в скарзі та просив її задовольнити, оскільки вважає, що суд першої інстанції забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на конкретну квартиру, не врахував, що  вказана  квартира , як об`єкт нерухомого майна не існує, оскільки будинок на даний час на стадії будівництва, та не введений в експлуатацію. Вважає висновок суду першої інстанції щодо забезпечення позову не є належним чином обґрунтованим, оскільки  суд не зазначив  які об`єктивні обставини свідчать про неможливість виконання рішення суду в майбутньому.
Позивач у справі, її представник ОСОБА_2 та ТОВ «ОСВ Практик», будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не з`явилися, тому суд з врахуванням положень ч.2 ст. 372 ЦПК України  розглянув справу у їх відсутність.        
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника апелянта, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Так, суд першої інстанції, розглянувши заяву про забезпечення позову та задовольнивши її, мотивував свою ухвалу тим, що оскільки ОСОБА_1 є власником майнових прав на квартиру  АДРЕСА_1 й сплатила 320 100 грн, що складає 100% вартості майнових прав й звернулась до суду із позовною заявою саме щодо визнання права власності на частку в об`єкті незавершеного будівництва, то заява підлягає задоволенню.
  Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвала першої інстанції про забезпечення позову не відповідає з огляду на наступне.
Відповідно до частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Отже, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.
За змістом пункту 1 та 2 частини першої статті 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або)грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та забороною вчиняти певні дії.
Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.
В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» № 9 від 2 грудня 2006 року, міститься роз`яснення, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. 
Як зазначено в п. 4 Рішення Конституційного Суду від 31 травня 2011 року № 4-рп/2011, інститут забезпечення позову передбачає можливість захисту особою порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Разом з тим у Кодексі встановлено систему захисту прав особою, щодо якої застосовано заходи забезпечення позову. Складовими такої системи є: співмірність видів забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами; можливість суду вимагати від позивача забезпечити його вимогу заставою; відшкодування особі збитків, завданих забезпеченням позову; право на апеляційне оскарження ухвали суду щодо забезпечення позову.
Як вбачається із матеріалів справи, 20 червня 2014 року між ЖБК «Захисник» (замовник) та ТОВ «ОСВ Практик» було укладено договір генерального підряду на капітальне будівництво №2 (а.с.16-24).
Відповідно до п.1.1. вказаного договору генпідрядник зобов`язується на свій ризик своїми та/або залученими силами та засобами збудувати та передати замовнику об`єкт будівництва відповідно до затвердженої проектно-кошторисної документації, умов договору та завдання замовника, а замовник зобов`язується прийняти закінчений будівництвом об`єкт та оплатити його в межах договірної ціни.
Відповідно до п.1.2. договору з метою забезпечення фіксованої вартості житла для членів кооперативу «Захисник» замовник надає можливість генпідряднику залучити кошти інвесторів для фінансування будівництва помешкань.
В подальшому, 18 вересня 2015 року між ТОВ «ОСВ Практик» (продавець) та ОСОБА_1 (покупець)було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого продавець передає у власність (продає), а покупець приймає у власність (купує) майнові права на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.8-11).
Згідно із довідкою №16 від 30 вересня 2015 року, виданою ТОВ «ОСВ Практик», вбачається, що ОСОБА_1 , згідно із договором купівлі-продажу від 18 вересня 2015 року, сплатила 320 100 грн з урахуванням ПДВ, що складає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_1 (а.с.12).
Разом з тим, відповідно до листа ЖБК «Захисник» вих.№20 від 15 липня 2019 року, який адресовано директору ТОВ «ОСВ Практик» ОСОБА_3., вказано, що роботи за договором генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року не виконані, а об`єкт будівництва не введений в експлуатацію та не переданий у власність замовнику, що є суттєвим порушенням умов договору (а.с.25).
У вказаному листі зазначено, що оскільки ТОВ «ОСВ Практик» суттєво порушило строки будівництва та введення в експлуатацію житлового будинку з вбудованими приміщеннями громадського призначення за будівельною адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим закінчення будівництва у строк стало явно неможливим, керуючись нормами в Україні законодавства, а також рішенням загальних зборів членів ЖБК «Захисник», яке затверджено протоколом загальних зборів №02 від 04 липня 2019 року, було повідомлено про те, що ЖБК «Захисник» в односторонньому порядку відмовляється від своїх зобов`язань за договором та розриває договір повністю. Договір вважається розірваним з моменту одержання ТОВ «ОСВ Практик» цього повідомлення. Також зазначено про те, що генеральний підрядник протягом 5 календарних днів після отримання повідомлення має надати перелік осіб, які будуть включені в комісію з передачі об`єкта будівництва замовнику, повернути замовнику будівельний майданчик об`єкту будівництва, проектну документацію, розпочати передачу замовнику результатів будівельних робіт, матеріалів, документів, звірки фінансових розрахунків, відшкодувати збитки.
Окрім того, ЖБК «Захисник» також вказав, що у зв`язку із розірванням договору, майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п.1.2. договору анулюються.
Дослідивши матеріали апеляційний суд вважає, що доводи позивача ОСОБА_1 про ускладнення або унеможливлення виконання судового рішення у випадку невжиття заходів забезпечення позову в заявленому вигляді необґрунтованими, оскільки спосіб забезпечення позову, який просив застосувати позивач і який було вжито судом першої інстанції, не є співмірним із заявленими позовними вимогами та не забезпечить виконання рішення суду.
Так, суд першої інстанції, задовольнив заяву про забезпечення позову та наклав арешт та заборону відчуження проінвестованої квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 , заборонено ТОВ «ОСВ «Практик», ЖБК «Захисник» та іншим особам вчиняти будь-які реєстраційні дії, укладати правочини щодо відчуження спірного об`єкта (двокімнатної квартири за будівельним номером АДРЕСА_1 . Кадастровий номер земельної ділянки 8000000000:63:332:0051.
Разом з тим, судом першої інстанції не було враховано того факту, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили  проте, що вказаний  предмет спору  зареєстрований як об`єкт нерухомого майна та може виступати предметом забезпечення позовних вимог, а судом не наведено обставин про вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після подання позову до суду, як то реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, при тому, що вказане спірне майно ( квартира в житловому будинку) не зареєстрована в  Державному реєстрі прав на нерухоме майно.  Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання можливого рішення суду без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення заяви.
Щодо доводів апелянта про те, що заява про забезпечення позову не відповідає вимогам чинного законодавства, зокрема не містить пропозицій щодо зустрічного забезпечення, слід зазначити наступне.
   Відповідно до положень ст.151 ЦПК України заява про забезпечення позову має містити 1) найменування суду, до якого подається заява; 2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) заявника, його місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштові індекси, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України, реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб - громадян України, номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, за наявності; 3) предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; 4) захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; 5) ціну позову, про забезпечення якого просить заявник; 6) пропозиції заявника щодо зустрічного забезпечення; 7) інші відомості, потрібні для забезпечення позову.
Відповідно до ч.3 ст.154 ЦПК України суд зобов`язаний застосовувати зустрічне забезпечення, якщо: 1) позивач не має зареєстрованого в установленому законом порядку місця проживання (перебування) чи місцезнаходження на території України та майна, що знаходиться на території України, в розмірі, достатньому для відшкодування можливих збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові; або 2) суду надані докази того, що майновий стан позивача або його дії щодо відчуження майна чи інші дії можуть ускладнити або зробити неможливим виконання рішення суду про відшкодування збитків відповідача, які можуть бути спричинені забезпеченням позову, у випадку відмови у позові.
Таким чином, чинним законодавством передбачено тільки два випадки, в яких суд зобов`язаний застосувати заходи зустрічного забезпечення позову.
Разом з тим, доводи апелянта про те, що заява ОСОБА_1 про забезпечення позову не містила пропозицій щодо зустрічного забезпечення і доводів щодо відсутності необхідності вжиття таких заходів не знайшли свого підтвердження, оскільки позивачем було зазначено, що заявлені нею позовні вимоги мають немайновий характер, а вжиття таких заходів не спричинить іншій стороні збитків, а тому вважає, що у застосуванні зустрічного забезпечення немає необхідності.
Знайшли своє підтвердження доводи апелянта про те, що заявником не було наведено достатньої правової підстави, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду.
Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Такої позиції притримується Верховний Суд у своїй Постанові від 17 жовтня 2018 року, справа № 183/5864/17-ц (провадження № 61-38692св18).
Проте, заявником було надано лише лист ЖБК «Захисник» про те, що всі майнові права на помешкання та приміщення, зазначені в п.1.2. договору генерального підряду на капітальне будівництво №2 від 20 червня 2014 року анулюються, однак сам по сабі вказаний факт не свідчить про наявність об`єктивних ризиків невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду першої інстанції.
Таким чином, колегія суддів, оцінивши подані до суду докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 не надала до суду першої інстанції належні та допустимі докази того, що заходи забезпечення позову, про які вона просила, є співмірними із заявленими позовними вимогами, а тому суд першої інстанції дійшов до помилкового висновку про те, що існують обґрунтовані підстави вважати, що невжиття заходів забезпечення позову зробить неможливим чи значно ускладнить виконання можливого рішення суду в майбутньому.   
За таких обставин, апеляційний суд доходить висновку, що зазначені позивачем заходи забезпечення позову не в повній мірі відповідають заявленим позовним вимогам, не є співмірними із позовними вимогами, а тому відсутні підстави для їх застосування.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
За таких обставин апеляційний суд доходить висновку, що ухвала суду першої інстанції не відповідає обставинам справи, постановлена з порушенням норм матеріального і процесуального права і підлягає скасуванню. 
Згідно до ст. 141 ЦПК України визначено, що суд апеляційної чи касаційної інстанціях, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
Оскільки за подачу апеляційної скарги апелянтом було сплачено судовий збір у розмірі 1921 грн, то суд апеляційної інстанції стягує вказану суму судового збору з ОСОБА_1 на користь апелянта.
Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Житлово-будівельного кооперативу «Захисник», подану представником Головненком Дмитром Олександровичем задовольнити. 
Ухвалу Дарницького районного суду міста Києва від 11 листопада 2019 року скасувати та постановити у справі нове судове рішення, яким в задоволенні заяви  ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити. 
Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Житлово-будівельного кооперативу «Захисник» (02093, м. Київ, вул. Бориспільська, 19, ЄДРПОУ 39150794) судовий збір у розмірі 1921 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови викладено 26 лютого 2020 року. 
 
Головуючий суддя :                                                   М.А.Яворський  
 Судді:                                                                        Т.Ц.Кашперська                                                                                               В.О.Фінагеєв