Головуючий суду 1 інстанції - Гуцол М.П.   
Доповідач -Стахова Н.В.

Справа № 418/3470/19
Провадження № 22-ц/810/1075/19

ЛУГАНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

        21 січня 2020 року              м. Сєвєродонецьк
Луганський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого                           Стахової Н.В.,
суддів:                                     Лозко Ю.П., Назарової М.В.,
за участю секретаря 
судового засідання                Сінько А.І.
учасники справи: позивач - Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач - ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Луганського апеляційного суду в м.Сєвєродонецьку в спрощеному провадженні
апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» 
на заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 листопада 2019 року, ухваленого Міловським районним судом Луганської області у складі судді Гуцола М.П. в приміщенні того ж суду,  
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором
встановив:
У серпні 2019 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк) звернулось з позовом до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості у розмірі 122367,00 гривень, який мотивувало тим, що 09.07.2012 року між позивачем та відповідачем було укладено кредитний договір шляхом підписання відповідачем анкети - заяви, згідно якої відповідач отримав кредит у розмірі 3000 гривень у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 30,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана анкета-заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», Правилами користування платіжною карткою та «Тарифами Банку», що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним та ПАТ КБ «ПриватБанк» договір, і надав свою згоду на те, що прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну здійснюється за рішенням та ініціативою банку. У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, у нього перед банком станом на 30.04.2019 року утворилась заборгованість у розмірі 122367,00 гривень, яку АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з ОСОБА_1   і яка складається з заборгованості за кредитом- 2893,15 грн., заборгованість по процентам - 119473,85 грн. за період з 09.07.2012 року по 28.09.2018 року.
Заочним рішенням Міловського районного суду Луганської області від 04 листопада жовтня 2019 року позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1   про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1   на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 2893,15 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Не погодившись з вказаним рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» звернулося з апеляційною скаргою на нього, посилаючись на його незаконність, порушення судом норм матеріального та процесуального права, а також невідповідність висновків суду обставинам справи, що призвело до необґрунтованого і незаконного рішення, просило скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити по справі нове рішення, яким позовні вимоги АТ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 в частині стягнення відсотків задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» посилався на те, що безпідставним є посилання суду на постанову Великої Палати Верховного Суду України від 03.07.2019 року у справі № 342/180/17, оскільки вказаний висновок зроблений в іншій конкретній справі з інших правовідносин сторін. Позичальник, підписуючи анкету -заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, приєднався до договору приєднання та погодився з його умовами. Також скаржник вважає, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, місцевий суд не мав жодних підстав відмовляти у стягненні відсотків. Звільнення боржника від сплати відсотків за кредитним договором може становити економічну небезпеку для країни, та наносить фінансову шкоду тим споживачам банківських послуг, які розміщують свої кошти в банку на банківських депозитах під певні відсотки.
Представник позивача у судове засідання, призначене на 21 січня 2020 року, не з`явився, належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, надав заяву про те, що не заперечує проти ухвалення рішення, просить апеляційну скаргу задовольнити, вирішити питання про розподіл судових витрат.
ОСОБА_1 належним чином і в установленому законом порядку повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про що свідчить у матеріалах справи рекомендоване поштове повідомлення.
Відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Апеляційний суд, розглядаючи справу відповідно до вимог 367 ЦПК України у межах доводів апеляційної скарги, вважає за необхідне перевірити правильність рішення не в повному обсязі, а тільки в оскарженій АТ КБ «ПриватБанк» частині.
Про необхідність вчинення апеляційним судом таких дій свідчить також роз`яснення пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року №12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» про те, що у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України  судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. 
 Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам в оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції відповідає у достатній мірі.
Згідно зі ст. 634 ЦК України договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Відповідно до ст. 368 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до положень частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
З матеріалів справи вбачається, що 09.07.2012 року між АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір № б/н у спосіб підписання заяви позичальником, за яким отримано кредит у розмірі 3000 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку та відповідач відповідно до умов договору № б/н отримала кредитну карту.
На підтвердження умов договору АТ КБ «ПриватБанк» надало суду копію анкети-заяви ОСОБА_1 , копію його паспорту, витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку». 
Судова колегія не може прийняти надані позивачем докази у виді довідки про видану картку на ім`я відповідача та виписку по картковому рахунку останнього, оскільки ці докази в порушення вимог частини другої статті 83 ЦПК України позивачем не були надані до суду разом із першою заявою по суті справи - позовною заявою, а також скаржником не зазначено про об`єктивні причини, з яких докази не були подані своєчасно, тобто не виконано належно вимоги частини четвертої та восьмої вказаної норми.
В анкеті-заяві містяться лише анкетні дані відповідача, його П.І.Б. , місце проживання, паспортні дані, РНОКПП та інша контактна інформація. Однак, в анкеті відсутні відомості про процентну ставку за порушення термінів виконання договірних зобов`язань, що погоджені сторонами договору.
Ні витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», ні витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку не містять підпису відповідача, тобто останній не повідомлений банком про умови кредитування за договором від 09.07.2012 року.
Крім того, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів та Витяг з Умов розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та, зокрема, що саме у зазначеному в цих документах розміру і порядку мають здійснюватися нарахування платежів.
Колегія суддів вважає, що позивачем не доведено, що надані Тарифи банку та Умови та Правила надання банківських послуг є складовою частиною кредитного договору, укладеного з відповідачем, оскільки не підтверджено, що відповідач був ознайомлений з ними, підпис відповідача у вказаних документах відсутні.
Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання, з підстав та у розмірах встановлених актами законодавства, зокрема ст. 625 ЦК України позивач не пред`явив.
3 липня 2019 року Великою Палатою Верховного Суду було ухвалено постанову в аналогічній справі за позовом  ПАТ «КБ «ПриватБанк» до фізичної особи про стягнення заборгованості за картковим кредитом (справа № 342/180/17).
У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які не містять підпису позичальника, не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Заява-анкета позичальника не містить положень щодо розміру процентів, неустойки. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.
В цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що АТ «КБ «ПриватБанк» має право вимагати захисту своїх прав шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.
Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 30.01.2019 року у справі № 755/10947/17 (провадження № 14435 цс 18) викладено правову позицію про те, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду.
З урахуванням вищезазначеного колегія суддів вважає, що за доводами апеляційної скарги, скаржником не доведена наявність підстав для задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення з відповідача процентів за користування кредитом.
Колегія суддів не приймає довід скарги про те, що відмова у стягненні заборгованості за відсотками може становити загрозу економічної небезпеки країни та призведе до неможливості здійснювати виплату відсотків за депозитними договорами, оскільки не вбачає порушення прав інших прав клієнта та згідно господарського закону юридичні особи здійснюють свою діяльність на власний ризик.
Враховуючи вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції та не можуть слугувати підставою для скасування рішення суду як таке, що ухвалено без додержання вимог матеріального та процесуального закону.
У відповідності ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права і підстави для скасування судового рішення за доводами, викладеними в апеляційній скарзі та ухвалення нового судового рішення про задоволення позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» в частині стягнення відсотків, відсутні. 
Керуючись ст. 367, 374, 375, 382-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд 
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Заочне рішення Міловського районного суду Луганської області від 04 листопада 2019 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови. 
Повний текст постанови складений - 24 січня 2020 року.

 Головуючий

Судді: