УХВАЛА

20 лютого 2020 року 
Київ
справа №826/1785/16
адміністративне провадження №К/9901/4380/20
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Дашутіна І. В.,
суддів - Шишова О. О., Яковенка М. М.,
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі№826/1785/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів, -
у с т а н о в и в :
ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в  м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про: зобов`язання Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві провести повний розрахунок, виплатити всі суми грошових коштів, які належать при звільненні з органів внутрішніх справ відповідно до наказу від 06 листопада 2015 року №1019 о/с; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь позивача грошові кошти - недоплачену позивачу суму за невикористану чергову відпустку за 10 місяців 2015 року в сумі 1745,35 грн та відшкодування на час затримки (до прийняття рішення суду про стягнення) виходячи з середнього заробітку 4847,19 грн; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в  м. Києві на користь позивача грошових коштів відшкодування за час затримки виплати неоспорюваної частини грошових сум (один місяць і двадцять днів), належних позивачу при звільненні з органів внутрішніх справ за наказом відповідно до наказу від 06 листопада 2015 року у сумі 7974,40 грн; стягнення з Головного управління Національної поліції у м. Києві грошових коштів за відпрацьований робочий час за 07 листопада 2015 року в сумі 157,97 грн; стягнення з Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь позивача грошові кошти за завдану моральну школу в сумі 24000,00 грн.
Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 09 лютого 2018 року ухвалено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Отже, судом першої інстанції вказану справу віднесено до справ незначної складності, які в свою чергу підлягають розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1                85664,30 грн - середній заробіток за час затримки виплати компенсації за дванадцять днів невикористаної відпустки та компенсацію за дванадцять днів невикористаної відпустки; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 7711,55 грн - середній заробіток за час затримки з виплати компенсації одноразової допомоги в зв`язку зі звільненням; стягнуто з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві на користь ОСОБА_1 157,97 грн - за виконання службових обов`язків 07 листопада 2015 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року змінено, викладено другий абзац резолютивної частини наступним чином: Стягнути з Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в місті Києві на користь ОСОБА_1 6636,95 грн - середній заробіток за час затримки виплати компенсації за дванадцять днів невикористаної відпустки та компенсацію за дванадцять днів невикористаної відпустки. В решті рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 29 серпня 2019 року залишено без змін.
Не погоджуючись з рішеннями судів першої та апеляційної інстанцій, в частині відмови в задоволенні позовних вимог, позивач звернувся з касаційною скаргою до Верховного Суду.
За правилами частини першої статті 334 Кодексу адміністративного судочинства України, за відсутності підстав для залишення касаційної скарги без руху, повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження суд касаційної інстанції постановляє ухвалу про відкриття касаційного провадження у справі.
Обговоривши доводи касаційної скарги та додані до неї матеріали, колегія суддів дійшла висновку про необхідність відмови у відкритті касаційного провадження з таких підстав.
Пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України серед основних засад судочинства закріплює забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.
Наведеним конституційним положенням відповідає стаття 14 Закону України «Про судоустрій і статус суддів».
Відповідно до частини першої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
За змістом пункту 1 частини шостої статті 12 Кодексу адміністративного судочинства України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби, окрім справ, в яких позивачами є службові особи, які у значенні Закону України «Про запобігання корупції» займають відповідальне та особливо відповідальне становище.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з відображеними в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами справи не дають підстав для висновку про наявність обставин, наведених у підпунктах «а»-«г» пункту 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України. Посада публічної служби позивача не відноситься до переліку службових осіб, які займають відповідальне та особливо відповідальне становище в розумінні примітки до статті 50 Закону України «Про запобігання корупції».
Разом з тим, Суд також враховує позицію висловлену Європейським Судом з прав людини в ухвалі від 9 жовтня 2018 року щодо неприйнятності у справі «Азюковська проти України» (Azyukovska v. Ukraine, заява № 26293/18). Суд визнав, що заява є неприйнятною ratione materiae у сенсі п. 3 (а) ст. 35 Конвенції і має бути відхилена відповідно до п. 4 цієї статті. ЄСПЛ зазначив, що застосування критерію малозначності справи в цій справі було передбачуваним, справу розглянули суди двох інстанцій, які мали повну юрисдикцію, заявниця не продемонструвала наявності інших виключних обставин, які за положеннями Кодексу могли вимагати касаційного розгляду справи. В ухвалі також ідеться, що в контексті аналізу застосування критерію ratione valoris щодо доступу до вищих судових інстанцій ЄСПЛ також брав до уваги наявність або відсутність питання щодо справедливості провадження, яке здійснювалося судами нижчих інстанцій. Однак у цій справі тією мірою, в якій заявниця ставила питання щодо справедливості провадження в судах першої і другої інстанцій, ЄСПЛ не визнав, що мали місце порушення процесуальних гарантій пункту 1 статті 6 Конвенції.
У відповідності до пункту 1 частини першої статті 333 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Враховуючи, що оскаржувані судові рішення прийнято у справі незначної складності, передбачені пунктом 2 частини п`ятої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України виняткові обставини відсутні, у відкритті касаційного провадження у цій справі слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись статтями 248, 328, 333 Кодексу адміністративного судочинства України, -
у х в а л и в :
Відмовити у відкритті касаційного провадження за скаргою скаргу ОСОБА_1 на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від                      29 серпня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 січня 2020 року у справі№826/1785/16 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у м. Києві, Міністерства внутрішніх справ України, Ліквідаційної комісії Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, Солом`янського районного управління Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в м. Києві, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Державної казначейської служби України, про зобов`язання вчинити певні дії та стягнення коштів.
Копію цієї ухвали разом з касаційною скаргою та доданими до неї матеріалами направити особі, яка її подала.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання і оскарженню не підлягає.
Суддя-доповідач                                                                                             І. В. Дашутін
Судді                                                                                                                  О. О. Шишов
                                                                                                                           М. М. Яковенко