22-ц/804/820/20 
                                                                                242/1356/19 
                                               
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

19 лютого 2020 року                                                                                                              м. Маріуполь

Єдиний унікальний номер 242/1356/19
Номер провадження 22-ц/804/820/20

Донецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: Ткаченко Т.Б. (суддя-доповідач), Зайцевої С.А., Кочегарової Л.М.,
секретар - Герасимова Г.Є.

сторони:
позивач -  ОСОБА_1 
відповідач - ОСОБА_2 

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи

апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 ,
на рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2019 року, у складі судді Капітонова В.І., повний текст рішення складено 18 грудня 2019 року
у справі за позовом ОСОБА_1 
до  ОСОБА_2 ,
третя особа : ОСОБА_4 ,
про стягнення аліментів,

В с т а н о в и в:

1.    Описова частина
Короткий зміст позовних вимог

12 березня 2019 року ОСОБА_1 звернулась до суду з даним позовом до ОСОБА_2 ,  в якому, збільшив свої вимоги, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання двох малолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини всіх доходів платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати пред`явлення позову до суду і до досягнення ОСОБА_6 вісімнадцятирічного віку; стягнути  з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1 кошти на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу  щомісячно до досягнення ОСОБА_6 шестирічного віку.
В мотивування позову посилалась на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. Подружжя має спільних дітей ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , і ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , які на даний час проживають з позивачем. На даний час вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 6-ти річного віку. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на її утримання та на утримання дітей не надає, останній працює, але інформації, де саме у  неї не має.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

               Рішенням Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: ОСОБА_4 , про стягнення аліментів задовольнити частково. 
            Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на дітей - ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, починаючи з 12 березня 2019 року, та до повноліття дітей.
             Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 12.03.2019 року, до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку.
             У задоволенні решти позовних вимоги ОСОБА_1   відмовлено.
             Рішення суду звернуто до негайного виконання в межах суми платежу за один місяць.
            Стягнуто з ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 1536,80 грн.

      Частково задовольняючи позовні вимоги та стягуючи з відповідача на користь позивачки  аліменти на утримання двох малолітніх дітей, суд першої інстанції виходив з того, що батько зобов`язаний неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дітей. 
     Визначаючи розмір аліментів, суд  враховуючи інтереси неповнолітніх дітей, виходячи із принципів справедливості, добросовісності та розумності, закріплених у статті 7 Сімейного кодексу України, дійшов висновку, що позовні вимоги в частині стягнення аліментів на ОСОБА_6 і ОСОБА_5 обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі та стягнення з відповідача аліментів на дітей у розмірі 1/3 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дітей.
Вирішуючи позов в частині стягнення аліментів на утримання дружини, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не надав належних та допустимих доказів того, що він є непрацездатним, та не прийняв до уваги посилання відповідача на те, що він не має постійного заробітку, дійшовши висновку, що вказане посилання не дає суду підстави вважати, що він неспроможний здійснювати утримання позивачки до досягнення дочкою шестирічного віку. 
Враховуючи ті обставини, що позивачка до 12 липня 2020 року перебуває у відпустці без збереження заробітної плати через стан здоров`я дитини, ОСОБА_6 , та враховуючи  матеріальне становище відповідача, те що він  сплачує аліменти на доньку від першого шлюбу  у  розмірі ? частки всіх доходів та вирішено питання про стягнення аліментів на користь позивача на утримання двох малолітніх дітей у розмірі 1/3 частки  зі всіх видів доходу відповідача, суд дійшов висновку про стягнення на користь позивача аліменти на її утримання у частковому співвідношенні до його доходу у розмірі 1/7 частини всіх доходів відповідача.
Судом першої інстанції не  прийнято до уваги заперечення відповідача з посиланням на те, що  він сплачує аліменти на користь позивача за рішенням суду  м. Донецька, оскільки  відповідачем надані докази, які видані органом, що створено всупереч законодавства України, а позивачка заперечувала факт стягнення аліментів на утримання дітей та на  її утримання.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
09 січня 2020 року відповідач ОСОБА_2 , в особі його представника  ОСОБА_3 , через суд першої інстанції подав апеляційну скаргу на рішення суду, в якій посилаючись на його незаконність та необґрунтованість,  неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування матеріального права, просив скасувати рішення суду в повному обсязі і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів у повному обсязі. 

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції
             Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2020 року відкрито апеляційне провадження у цивільній справі за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , на рішення Селидівського  міського суду Донецької області від 11 грудня 2019 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Ухвалою Донецького апеляційного суду від 27 січня 2020 року справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням учасників справи. 

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 мотивована тим, що судом проігноровані норми статті 49 ЦПК України та розглянуті і  необгрунтовано задоволені  збільшені позовні вимоги позивачки, оскільки остання звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання двох дітей та на своє утримання до досягнення дитиною ОСОБА_6 п`ятирічного віку. В останньому судовому засіданні при дослідженні матеріалів справи представнику відповідача стало відомо про додаткову заяву позивача з вимогами про стягнення аліментів на її утримання до досягнення дитиною шестирічного віку. Відповідачу та його представнику не вручалась заява про зміну  періоду стягнення на користь позивача коштів на її утримання.
При  винесенні рішення судом не було прийнято до уваги належні докази щодо сплати відповідачем аліментів за ініціативою позивача та на підставі її заяв від 30 жовтня 2018 року та від 22 листопада 2018 року, у зв`язку з чим відсутня заборгованість по аліментам, що підтверджується розрахунками заборгованості по аліментам від 14 травня 2019 року № 417/2, № 477/2. При цьому ОСОБА_1 особисто звернулась з заявою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів в м.Донецьку за місцем проживання сторін.
Не приймаючи до уваги факт стягнення аліментів у м. Донецьку, судом прийнята до уваги  довідка про склад сім`ї від 11 грудня 2018 року, яка видана Комунальнім підприємством «Служба  єдиного замовника Ворошиловського району м.Донецька» ДНР.
При відкритті провадження у справі судом порушенні правила територіальної підсудності, оскільки відповідно до вимог територіальної підсудності справа підсудна Красноармійському міськрайонному суду Донецької області відповідно до вимог пункту 1 статті 27 ЦПК України - за місцем проживання чи перебування відповідача.
Судом не враховані вимоги частини 3 статті 84 СК України, відповідно до якої дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років, якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку. Доказування з цього приводу має гуртуватися не лише на медичному діагнозі, а й на висновку лікарів. Позивачем не надано належних доказів про наявність у дитини ОСОБА_6 вад фізичного чи психічного розвитку.
Відповідно до довідок № 17 від 03 липня 2018 року та медичного висновку № 12 від 04 липня 2019 року дитина не має вад психічного чи фізичного розвитку, а лише потребує домашнього догляду у зв`язку  з захворюванням «аденоїди». Зазначені довідки слугували підставою для отримання відпустки для догляду за дитиною без збереження заробітної плати до п`яти років відповідно до норм КЗпП України та Закону України «Про відпустки». 
  Судом безпідставно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, а саме про витребування медичної картки дитини ОСОБА_6 , оскільки саме у медичній картці повинні бути записи із зазначенням  дати звернення та висновки лікарів  щодо наявності саме вад фізичного розвитку та потреби у їх лікуванні і домашньому догляді.
              Судом не прийнято до уваги, що відповідач не має постійного заробітку, та майже всі кошти витрачає на утримання трьох дітей, він не має матеріальної можливості утримувати позивача. З відповідача на утримання трьох дітей та позивача стягнуто 72,6 %  зі всіх видів його доходу, що унеможливлює на 24,7 % утримувати непрацездатного батька та нести витрати для організації своєї життєдіяльності.
Відзив на апеляційну скаргу позивачка до суду не подала.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

            Судом встановлено, що ОСОБА_2 і ОСОБА_1 перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 вересня 2008 року, який розірвано за рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 06 лютого 2019 року. 
            Подружжя є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 15.07.2014 року, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у місті Донецьку, актовий запис №477, та копією свідоцтва серії НОМЕР_2 , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Будьоннівського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис №211.
             Згідно з наказом АТ «Укрсоцбанк» №1412-П від 11.07.2019 року ОСОБА_1 перебуває у відпустці без збереження заробітної плати по догляду за дитиною до досягнення нею шестирічного віку з 13.07.2019 року по ІНФОРМАЦІЯ_5 рік, на підставі заяви працівника та медичного висновку №12 від 04.07.2019 року.

2.    Мотивувальна частина
Позиція Донецького апеляційного суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

В судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином( а.с. 189 - 199). Від позивача та представника відповідача надійшли заяви про розгляд справи без їх участі (а.с. 201,202, 204, 205). 

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку про задоволення апеляційної скарги частково, а рішення суду підлягає частковому скасуванню, з наступних підстав.

Мотиви, з яких виходить Донецький апеляційний суд, та застосовані норми права

             Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
             Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
             Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

             Судове рішення зазначеним вимогам закону не відповідає повністю.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини  від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку № 789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня  1991 pоку, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.
Відповідно до статей 181, 182 СК України за відсутності домовленості між батьками про спосіб виконання ними обов`язку утримувати дитину розмір аліментів визначається судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, стану здоров`я та матеріального становища платника аліментів, наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатного чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інших обставин, що мають істотне значення. За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.

СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина.

             У роз`ясненнях, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» та статті 182 СК України зазначено, що при вирішенні питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Вирішуючи даний спір щодо стягнення аліментів на утримання двох малолітніх дітей суд першої інстанції правильно виходив  з обов`язку відповідача утримувати дітей до досягнення ними повноліття, потреби у матеріальній допомозі батька, і  можливості у відповідача виплачувати аліменти у визначеному судом розмірі, який становить 1/3 частину  заробітку (доходу) відповідача.
ОСОБА_2 за станом здоров`я не визнаний особою з інвалідністю, є працездатним. Та обставина, що він не працює не може бути підставою для звільнення його від обов`язку утримувати своїх малолітніх дітей.  
Апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги щодо відсутності у ОСОБА_2 заборгованості по сплаті аліментів на утримання двох малолітніх дітей, оскільки право позивачки на отримання аліментів за рішення суду, передбачено частиною 3 статті 181 СК України.
Судом першої інстанції обгрунтовано не прийнято до уваги посилання відповідача та його представника на те, що з  ОСОБА_2 стягнуті аліменти на користь позивача на утримання двох  малолітніх дітей підставі рішення суду м.Донецька, оскільки ОСОБА_1 заперечувала факт стягнення аліментів на утримання дітей, а надані відповідачем до матеріалів справи виконавчі листи видані на підставі рішення так званого Волошиловського міжрайонного суду м.Донецька Донецької Народної Республіки, не є належними і допустимими доказами, оскільки видані органом, що створені незаконно та всупереч  законодавства України.
Не можна погодитися і з доводами апеляційної скарги щодо порушення судом першої інстанції правил територіальної підсудності враховуючи наступне.
Згідно частини 1 статі 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом. 
Позови про стягнення аліментів, відповідно до частини 1 статті 28 ЦПК України, можуть пред`являтися також за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача.
Як вбачається з матеріалів справи, зареєстроване місце проживання ОСОБА_1 є АДРЕСА_1 (а.с.181), що за територіальністю відноситься до Ворошиловського району м.Донецька та за підсудністю відносилось до Волошиловського районного суду міста Донецька.
Розпорядженням Голови Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02 вересня 2014 року № 2710/38-14  відповідно до частини 1 статті 1 Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції»  змінена територіальна підсудність Ворошиловського районного суду міста Донецька та визначена  Селидівському міському суду Донецької області. 
Позивач скористалась правом вибору підсудності при зверненні з позовом про стягнення аліментів за місцем свого проживання, звернувшись з даним позовом до Селидівського міського суду Донецької області.
Позивач проживає разом з двома малолітніми дітьми, на утримання яких просить стягнути з відповідача аліменти, та останній факт проживання дітей з позивачкою не заперечує. 
З огляду на наведене вище, судова колегія не вбачає підстав для скасування рішення суду першої інстанції в частині стягнення аліментів на користь ОСОБА_1 на утримання двох малолітніх дітей.
Разом з тим, погодитися з рішенням суду в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно,  до досягнення ОСОБА_6 шестирічного віку не можна враховуючи наступне.
    Згідно з частинами 1, 2, 3 статті 84 СК України дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності;  дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років.
            Отже, за змістом частини 3 вказаної статті,  права у дружини на утримання виникає за наявності у дитини вад фізичного або психічного розвитку, що в свою чергу зумовлюють необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, неможливість відвідування звичайних дитячих  закладів та інше.
             Позивачка, звертаючись до суду з позовом про стягнення коштів на своє утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку, надала копію виписки із медичної карти  амбулаторного (стаціонарного) хворого ОСОБА_6 від 15 серпня 2018 року в якій перелічені перенесені дитиною хвороби: часті ГРВІ, фарингіт, інфекція сечовивідних шляхів (а.с.4) та довідку  № 17 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 12 липня 2018 року, з якої вбачається, що ОСОБА_6 має захворювання: аденоїди, рецидивний фарингіт ( а.с. 27). 
     
             З наданої до матеріалів справи під час розгляду справи апеляційним судом  копії  довідки № 12 про потребу дитини (дитини-інваліда) у домашньому догляді від 04 липня 2019 року вбачається, що ОСОБА_6 має захворювання: аденоїди та  часто хворіє (а.с. 203).

              З наведених вище довідок вбачається, що статусу дитина з інвалідністю  ОСОБА_6 не має. 

За вимогами статті 12 ЦПК України  цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.  Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
У відповідності з  вимогами статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Відповідно до статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.  Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
За вимогами статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За положеннями частини 6  статті 81 ЦПК України, доказування не може  ґрунтуватися на  припущеннях.

У порушення наведених норм цивільного процесуального законодавства позивачкою не надано доказів про наявність у дитини  ОСОБА_6   вад фізичного або психічного розвитку, оскільки  наведені вище довідки свідчать про потребу дитини у домашньому догляді, що в свою чергу дає право  позивачки на отримання відпустки по догляду за дитиною без збереження заробітної плати до досягнення дитиною шестирічного віку, яким вона і скористалась.

Приймаючи до уваги, що вада, це будь-яка втрата або аномалія психологічної, фізіологічної функції чи структури або функції тіла, судова колегія вважає, що доказів того, що ОСОБА_6 має фізичні чи психічні вади, у зв`язку з чим потребує необхідність особливого догляду за нею, регулярних медичних оглядів, лікувальних курсів, що є підставою для стягнення коштів на утримання дружини на підставі частини 3 статті 84 СК України, позивачем не  було надано як суду першої інстанції так і під час розгляду справи апеляційним судом,  яким  було запропоновано ОСОБА_1 надати зазначені вище докази (а.с. 188, 200), саме медичну картку дитини ОСОБА_6 , з якої можливо дійти висновку про наявність у дитини фізичних вад. 

На наведене вище суд першої інстанції не звернув уваги та дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 про стягнення  з відповідача коштів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_6 шестирічного віку.
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
            Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення;
     Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення за положеннями частини 1 статті 376 ЦПК України, є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Проаналізувавши доводи апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції, судова колегія встановила, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального та процесуального права  в частині вирішення  позову ОСОБА_1 про стягнення  з відповідача коштів на її утримання до досягнення дитиною ОСОБА_6 шестирічного віку, та рішення суду в цій частині підлягає скасуванню з ухваленням в цій частині нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
             За таких обставин колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

             Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:
            Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в особі представника ОСОБА_3 , задовольнити частково.
            Рішення Селидівського міського суду Донецької області від 11 грудня 2019 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на її утримання у розмірі 1/7 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно,  до досягнення ОСОБА_6 шестирічного віку скасувати і ухвалити у відповідній частині нове рішення.
            У задоволенні позову ОСОБА_1 до  ОСОБА_2   про стягнення коштів на її утримання в розмірі 1/5 частини всіх видів доходу щомісячно до досягнення ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , шестирічного віку відмовити.
            В решті рішення залишити без змін.
            Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції.

            Повний текст постанови складений 24 лютого 2020 року.

Судді:      Т.Б.Ткаченко

      С.А.Зайцева

                                                                                                                                             Л.М.Кочегарова