ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

13 лютого 2020 року 	м. Дніпро	справа № 280/422/19	

          Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
          головуючого - судді  Лукманової О.М. (доповідач),
          суддів:  Божко Л.А., Дурасової Ю.В.,     
                    за участю секретаря судового засідання Новошицької О.О., 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року (суддя Максименко Л.Я., м. Запоріжжя, повний текст рішення виготовлений 25.04.2019 року) у справі №280/422/19 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу,-
в с т а н о в и в:
          У січні 2019 року представник ОСОБА_1 . Дерманська К.О. (далі по тексту – позивач) звернулася до суду з позовом до Головного управління ДФС у Запорізькій області (далі по тексту – відповідач), в якому просила визнати протиправним та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15819,54 грн. від 16.11.2018 року №Ф-52260-56.
          Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року у задоволенні позовних вимог відмовлено.
          З рішенням суду першої інстанції не погодилась представник Федоріної І.В. Дерманська К.О. та подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення та задовольнити позовні вимоги, обґрунтувавши свої доводи тим, що судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи та неправильно застосовані норми матеріального права. Апелянт вказувала що податкове законодавство виключає можливість здійснювати підприємницьку та трудову діяльність за одним напрямком одночасно. Апелянт зазначала, що вона працює і є застрахованою особою і єдиний внесок нараховує та сплачує її роботодавець у розмірі не менше мінімального, що виключає обов`язок по сплаті єдиного внеску як особою, яка була лише зареєстрована як фізична особа-підприємець, без провадження такої підприємницької діяльності, а тому з цих підстав вважала судове рішення незаконним та необґрунтованим.
          Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2019 року апеляційну скаргу було повернуто у зв`язку з тим, що апеляційну скаргу було подано без додержання вимог, встановлених ст.296 КАС України, а саме, ордер, виданий адвокатським бюро «Катерини Дерманської» не скріплено печаткою юридичної особи.
          Постановою Верховного Суду від 17.10.2019 року ухвалу Третього апеляційного адміністративного суду від 07.06.2019 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції. 
          Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 зареєстрована як фізична особа-підприємець, відповідно до Закону України  «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» не звільнена від сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове страхування.
          Матеріалами справи встановлено, що позивач ОСОБА_1 є фізичною особою-підприємцем, зареєстрована виконкомом Мелітопольської міської ради Запорізької області 06.08.2007 року, номер запису в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців - 21010000000010949, що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця №173701. Згідно Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 20.12.2018 року припинено підприємницьку діяльність фізичної особи-підприємця, про що внесено запис №21010060003010949.
          16.11.2018 року ГУ ДФС у Запорізькій області винесено вимогу про сплату боргу (недоїмки) № Ф-52260-56, якою зобов`язано ОСОБА_1 сплатити недоїмку зі сплати єдиного внеску у розмірі 15819,54 грн. Рішенням ДФС України від 14.01.2019 року №1585/6199-99-11-05-02-25 вимогу про сплату боргу від 16.11.2018 року залишено без змін, а скаргу ОСОБА_1 - без задоволення. Рішення ОСОБА_1 отримано 18.01.2019 року.
          Встановлено, що позов про визнання протиправною та скасування вимоги позивачем направлено до суду через засоби поштового зв`язку 25.01.2019 року, тобто строк звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів позивачем не порушено. 
          Відповідно до ч. 1 ст. 1, п.4 ч.1 ст.4, частин 2, 4 ст.6, ст.7, ч.5 ст.8, ч.7 ст.9 Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», єдиним внеском на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є консолідований страховий внесок, збір якого здійснюється до системи загальнообов`язкового державного соціального страхування в обов`язковому порядку та на регулярній основі з метою забезпечення захисту у випадках, передбачених законодавством, прав застрахованих осіб на отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування; а недоїмкою є сума єдиного внеску, своєчасно не нарахована та/або не сплачена у строки, встановлені цим Законом, обчислена органом доходів і зборів у випадках, передбачених цим Законом. Платниками єдиного внеску є фізичні особи - підприємці, в тому числі ті, які обрали загальну систему оподаткування. Платник єдиного внеску зобов`язаний, серед іншого, своєчасно та в повному обсязі нараховувати, обчислювати і сплачувати єдиний внесок; подавати звітність та сплачувати до органу доходів і зборів за основним місцем обліку платника єдиного внеску у строки, порядку та за формою, встановленими центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, за погодженням з Пенсійним фондом та фондами загальнообов`язкового державного соціального страхування. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця така фізична особа користується правами, виконує обов`язки та несе відповідальність, що передбачені для платника єдиного внеску, в частині діяльності, яка здійснювалася нею як фізичною особою - підприємцем. Фізичні особи - підприємці, які перебувають на загальній системі оподаткування нараховують єдиний внесок на суму доходу (прибутку), отриманого від їх діяльності, що підлягає обкладенню податком на доходи фізичних осіб. При цьому, сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску на місяць. У разі якщо таким платником не отримано дохід (прибуток) звітному році або окремому місяці звітного року, такий платник зобов`язаний визначити базу нарахування, але не більше максимальної величини бази нарахування єдиного внеску, встановленої цим Законом. При цьому сума єдиного внеску не може бути меншою за розмір мінімального страхового внеску. Мінімальним страховим внеском є сума єдиного внеску, що визначається розрахунково як добуток мінімального розміру заробітної плати на розмір внеску, встановлений законом на місяць, за який нараховується заробітна плата (дохід), та підлягає сплаті щомісяця. Єдиний внесок для платників, зазначених у статті 4 цього Закону, встановлюється у розмірі 22 відсотки до визначеної статтею 7 цього Закону бази нарахування єдиного внеску. У разі якщо база нарахування єдиного внеску не перевищує розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід, сума єдиного внеску розраховується як добуток розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на місяць, за який отримано дохід (прибуток), та ставки єдиного внеску. Єдиний внесок сплачується шляхом перерахування платником безготівкових коштів з його банківського рахунку. Платники єдиного внеску, зазначені у пунктах 4, 5 та 5-1 частини першої статті 4 цього Закону, зобов`язані сплачувати єдиний внесок, нарахований за календарний квартал, до 20 числа місяця, що настає за кварталом, за який сплачується єдиний внесок. У разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи - підприємця її останнім звітним періодом є період з дня закінчення попереднього звітного періоду до дня державної реєстрації припинення підприємницької діяльності такої фізичної особи.
          Отже, необхідними умовами для сплати особою єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування є провадження такою особою, зокрема, підприємницької діяльності та отримання доходу від такої діяльності, який і є базою для нарахування ЄСВ. Саме дохід особи від такої діяльності є базою для нарахування, проте за будь-яких умов розмір ЄСВ не може бути меншим за розмір мінімального страхового внеску за місяць. При цьому, за відсутності бази для нарахування ЄСВ у відповідному звітному кварталі або окремому місяці звітного кварталу, законодавство встановлює обов`язок особи самостійно визначити цю базу, розмір єдиного внеску не може бути меншим за розмір мінімальної заробітної плати.
          Таким чином, метою встановлення розміру мінімального страхового внеску та обов`язку сплачувати його незалежно від наявності бази для нарахування є забезпечення у передбачених законодавством випадках мінімального рівня соціального захисту осіб шляхом отримання страхових виплат (послуг) за діючими видами загальнообов`язкового державного соціального страхування.
          Матеріалами справи встановлено, що ОСОБА_1 до 20.12.018 року була зареєстрована як фізична особа-підприємець, однак підприємницьку діяльність не проводила, з 10.08.2017 року працює у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , що підтверджується трудовою книжкою, яка сплачувала у 2018 році, як роботодавець єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Дана обставина підтверджується реєстром застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного страхування Пенсійного фонду України. Отже, ОСОБА_1 є застрахованою особою, є найманим працівником та за неї відповідно до Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування» сплачує єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування її роботодавець фізична особа-підприємець ОСОБА_2 . Отже, сплата єдиного внеску ОСОБА_1 , яка перебувала на обліку в органах ДФС і була зареєстрована як фізична особа-підприємець до 20.12.2018 року, господарську діяльність не здійснювала і доходи не отримувала, та яка одночасно перебувала у трудових відносинах у фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , спричиняє подвійну його сплату (безпосередньо особою та роботодавцем), що суперечить меті запровадженого державою консолідованого страхового внеску.
          Даний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 04.12.2019 року у справі №440/2149/19.
          Враховуючи докази у справі та законодавство, яке регулює спірні правовідносини, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції слід скасувати та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги.
          Згідно ч. 1, ч. 3, ч. 6 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа. При частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.  Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
          Відповідно до вимог ст.139 КАС України підлягають стягненню за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області судові витрати у розмірі 768,40 грн. (у суді першої інстанції), 1152,00 грн. (у суді апеляційної інстанції) та 1921 грн. (у суді касаційної інстанції), всього 3841,40 грн.
          Керуючись статтями 315, 317, 321, 322 КАС України, суд, -

п о с т а н о в и в:
          Апеляційну скаргу ОСОБА_1 –  задовольнити.
          Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.04.2019 року у справі 280/422/19 – скасувати.
          Ухвалити нове рішення. 
          Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління ДФС у Запорізькій області про визнання протиправною та скасування вимоги про сплату боргу – задовольнити.
          Визнати протиправною та скасувати вимогу про сплату боргу (недоїмки) у розмірі 15819,54 грн від 16.11.2018 року №Ф-52260-56, прийняту Головним управлінням ДФС у Запорізькій області.
          Здійснити новий розподіл судових витрат.
          Стягнути на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 3841,40 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління ДФС у Запорізькій області (код ЄДРПОУ 39396143).
          Постанова Третього апеляційного адміністративного суду набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів відповідно до ст.,ст.328, 329 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова