УКРАЇНА
ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
____________________________________________________________________
                                                                               Справа № 674/163/19
Провадження № 22-ц/4820/132/20
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
13 січня 2020 року м. Хмельницький

Хмельницький апеляційний суд у складі
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Грох Л.М.
секретар судового засідання Чебан О.М.
з участю представника відповідача
розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 674/163/19 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем, на ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року у складі судді Шклярука В.М. про застосування заходів процесуального примусу по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та стягнення шкоди.
Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційної скарги, суд
в с т а н о в и в :        
       В провадженні Дунаєвецького районного суду Хмельницької області перебуває справа за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятих земельних ділянок та стягнення шкоди.
       В судовому засіданні 12 листопада 2019 року представник позивача ОСОБА_4 заявила клопотання про накладення штрафу на ОСОБА_1 , який не з`явився в судове засідання без поважних причин.
       Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року застосовано до ОСОБА_1 захід процесуального примусу та стягнуто з нього на користь держави штраф у розмірі одного прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 2007 грн.
        ОСОБА_1 та його представник Стасишин А.Л. не погодилися з такою ухвалою суду першої інстанції, подали апеляційну скаргу, в якій посилаються на її незаконність та необґрунтованість. На думку апелянтів висновок суду про те, що відповідач не з`явився на чергове засідання без поважних причин, чим вчинив бездіяльність з метою перешкоджання судочинству не відповідає дійсності. Про неприбуття відповідача у судове засідання 12 листопада 2019 року було вказано в його заяві про розгляд справи за його відсутності і жодним чином він не міг перешкоджати суду розглядати справу за наявними матеріалами справи, тому в Дунаєвецького районного суду не було підстав застосовувати до ОСОБА_1 заходи процесуального примусу у вигляді штрафу. Крім того, ОСОБА_1 не був повідомлений, що його явка до суду визнана обов`язковою, оскільки процесуальної ухвали з цього приводу не виносилось.
       З цих підстав ОСОБА_1 та його представник - адвокат Стасишин А.Л. просили скасувати ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року.
       Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права.
       Судом встановлено, що ОСОБА_3 , в лютому 2019 року, звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про звільнення самовільно зайнятої земельної ділянки та відшкодування шкоди.
       В лютому 2019 року з аналогічним позовом до ОСОБА_1 звернулась ОСОБА_2 .
       Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року відкрито провадження за позовом  ОСОБА_3 та призначено цивільну справу до розгляду на 13 березня 2019 року на 14 год.00 хв. з викликом учасників справи.
       Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 06 лютого 2019 року відкрито провадження за позовом ОСОБА_2 та призначено цивільну справу до розгляду на 13 березня 2019 року на 13 год.00 хв. з викликом учасників справи.
       Ухвалою Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 13 березня 2019 року обидві позовні заяви об`єднано в одне провадження.
       В послідуючому справа призначалась до розгляду неодноразово.
       09 жовтня 2019 року  ОСОБА_1 подав до суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.
       Останній раз розгляд справи було призначено на 12 листопада 2019 року, про що ОСОБА_1 був повідомлений належним чином, однак в судове засідання він не прибув.
       В зв`язку з цим суд постановив оскаржувану ухвалу, в якій зазначив, що, не з`явившись в судове засідання без поважних причин, відповідач ОСОБА_1 вчинив бездіяльність з метою перешкоджання судочинству, а тому застосував до відповідача заходи процесуального примусу у виді штрафу.
Однак з таким висновком суду погодитись не можна з наступних підстав.
Однією із засад цивільного судочинства є неприпустимість зловживання процесуальними правами ( п.11 ч.3 ст.2 ЦПК України).
У відповідності до вимог ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається. 
Згідно ст. 143 ЦПК України заходами процесуального примусу є процесуальні дії, що вчиняються судом у визначених цим Кодексом випадках з метою спонукання відповідних осіб до виконання встановлених у суді правил, добросовісного виконання процесуальних обов`язків, припинення зловживання правами та запобігання створенню протиправних перешкод у здійсненні судочинства.
Статтею 144 ЦПК України визначено,що одним із заходів процесуального примусу є штраф.
У відповідності до ст. 148 ЦПК України суд може постановити ухвалу про стягнення в дохід державного бюджету з відповідної особи штрафу у сумі до від 0,3 до трьох розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб у випадках: 1) невиконання процесуальних обов`язків, зокрема ухилення від вчинення дій, покладених судом на учасника судового процесу; 2) зловживання процесуальними правами, вчинення дій або допущення бездіяльності з метою перешкоджання судочинству; 3) неповідомлення суду про неможливість подати докази, витребувані судом, або неподання таких доказів без поважних причин; 4) невиконання ухвали про забезпечення позову або доказів, ненадання копії відзиву на позов, апеляційну чи касаційну скаргу, відповіді на відзив, заперечення іншому учаснику справи у встановлений судом строк; 5) порушення заборон, встановлених частиною дев`ятою статті 203 цього Кодексу.
Таким чином нормами ст. 148 ЦПК України передбачено вичерпний перелік підстав для застосування судом заходів процесуального примусу у вигляді штрафу.
Однак в той же час відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України, визначено, обов`язки учасників справи, одним з яких є з`являтися в судове засідання за викликом суду, якщо їх явка визнана судом обов`язковою.
В свою чергу нормами ст. 223 ЦПК України встановлено наслідки неявки в судове засідання учасника справи.
Так ч. ч.1, 2 ст. 223 ЦПК визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку в тому числі і з підстав якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники.
Частиною 3 ст. 223 ЦПК України передбачено, що якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Частиною 4 цієї ж статті ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Таким чином нормами цивільно-процесуального права визначено права та обов`язки учасників судового процесу щодо їх участі в судовому засіданні та наслідки неявки їх в судове засідання.
За нормами ст. ст. 43, 223 ЦПК України учасник справи зобов`язаний з`являтися в судове засідання за викликом суду якщо його явка визнана судом обов`язковою та якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення.
Як вбачається, з апеляційної скарги та пояснень представника відповідача, ОСОБА_1 подав суду заяву, в якій просив розгляд справи проводити за його відсутності.
Однак при цьому суд відповідною процесуальною ухвалою не визнав явку відповідача в судове засідання обов`язковою, щоб відповідач дав особисті пояснення по суті справи. 
За таких обставин з врахуванням положень ст. ст. 43, 223 ЦПК України у суду не було перешкод для подальшого розгляду справи, а в ОСОБА_1 відповідно обов`язку з`явитись в судове засідання для подання особистих пояснень
За таких обставин відсутні підстави стверджувати, що ОСОБА_1 , не з`явившись 12 листопада 2019 року в судове засідання по даній цивільній справі, вчинив бездіяльність з метою перешкоджання судочинству, а тому відповідно і відсутні підстави для застосування до нього заходів процесуального примусу у вигляді штрафу. 
З врахуванням викладеного, колегія суддів вважає, що ухвала Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року постановлена з порушенням норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення питання про застосування заходів процесуального примусу, а тому підлягає скасуванню.
Керуючись ст. ст. 148, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
        Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , яка подана його представником - адвокатом Стасишиним Анатолієм Леонтійовичем, задовольнити.
        Ухвалу Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 12 листопада 2019 року скасувати.
Постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає.
Повне судове рішення складено 14 січня 2020 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Л.М. Грох