Ухвала
Іменем України
 
22 січня 2020 року
 
м. Київ
 
справа № 301/3121/13-ц
провадження № 61-848ск20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Гулейкова І. Ю. (суддя-доповідач), Ступак О. В., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
 
розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року у складі судді Золотар М. М. та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у складі колегії суддів: Куштана Б. П., Джуги С. Д., Кожух О. А.,
 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2013 року Публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору від 18 липня 2008 року № б/н ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 3 000,00 грн у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 24,00 % на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. У зв`язку з порушенням ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором утворилась заборгованість, яка станом на 22 листопада 2013 року становить 20 508,11 грн, та складається з наступного: 2 478,14 грн - заборгованість за кредитом; 10 067,20 грн - заборгованість по процентам за користування кредитом; 6 510,00 грн - заборгованість по комісії за користування кредитом; 500,00 грн - штраф (фіксована частина); 952,77 грн - штраф (процентна складова).
Рішенням Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року позов задоволено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 508,11 грн. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року залишено без змін.
06 серпня 2019 року ОСОБА_1 подав до суду заяву про перегляд рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року за нововиявленими обставинами, в якій просив його скасувати та ухвалити нове рішення про залишення позову Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» без задоволення.
В обґрунтування заяви посилався на те, що за результатами досудового розслідування кримінального провадження від 12 березня 2014 року № 12014070100000244 прийнято рішення від 09 липня 2019 року про закриття кримінального провадження. У ході кримінального провадження встановлено відсутність оригіналу чи завіреної копії про отримання ним 18 липня 2008 року грошових коштів у сумі 3 000,00 грн через касу банку Закарпатського районного управління Іршавське відділення № 7, а відтак неможливо встановити факт отримання ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 3 000,00 грн. Зазначені обставини, на думку заявника, мають істотне значення для вирішення справи, оскільки на підставі встановлених фактів можна зробити висновок про те, чи отримував ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 3 000,00 грн. Це не було та не могло бути відомо заявнику під час судового провадження у справі за позовом банку, оскільки досудове розслідування у рамках кримінального провадження за зверненням ОСОБА_1 завершилося лише 09 липня 2019 року.
Вважав вказані обставини нововиявленими, такими, що мають значення для вирішення справи і є істотними для постановлення правильного рішення у справі, а тому просив переглянути рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року за нововиявленими обставинами, скасувати вказане судове рішення та відмовити в задоволенні позову банку.
Ухвалою Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 301/3121/13-ц за позовом ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовлено. Рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року залишено в силі.
Постановою Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року залишено без змін.
У січні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року у вищевказаній справі, в якій просить скасувати оскаржувані судові рішення та направити справу до суду першої інстанції для нового розгляду.
У відкритті касаційного провадження необхідно відмовити з таких підстав.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 Цивільно-процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з положеннями пункту 5 частини другої статті 394 ЦПК України суд в порядку, передбаченому частинами четвертою, п`ятою цієї статті, відмовляє у відкритті касаційного провадження, якщо касаційна скарга є необґрунтованою.
 
Відповідно до частини п`ятої статті 394 ЦПК України у разі якщо суддя-доповідач дійде висновку, що подана касаційна скарга є необґрунтованою, вирішення питання про відкриття провадження здійснюється постійною колегією суддів, до складу якої входить суддя-доповідач.
 
Разом із тим, як зазначено у частині п`ятій статті 394 ЦПК України, якщо жоден суддя із складу колегії не дійде висновку про необхідність відкриття касаційного провадження через необґрунтованість скарги, колегія суддів постановляє ухвалу про відмову у відкритті касаційного провадження.
 
Із матеріалів касаційної скарги, змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що скарга є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності зазначеного судового рішення.
 
Відповідно до частини першої статті 423 ЦПК України рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті за нововиявленими або виключними обставинами.
 
Пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України передбачено, що підставами для перегляду судового рішення за нововиявленими обставинами є істотні для справи обставини, що не були встановлені судом та не були і не могли бути відомі особі, яка звертається із заявою, на час розгляду справи.
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 424 ЦПК України заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами може бути подано з підстави, визначеної пунктом 1 частини другої статті 423 цього Кодексу, учасниками справи протягом тридцяти днів з дня, коли особа дізналася або могла дізнатися про існування обставин, що стали підставою для перегляду судового рішення.
 
Європейський суд з прав людини зазначив, що одним із фундаментальних аспектів верховенства права є принцип юридичної визначеності, який передбачає повагу до принципу res judicata - принципу остаточності рішень суду. Цей принцип наголошує, що жодна зі сторін не має права вимагати перегляду остаточного та обов`язкового рішення суду просто тому, що вона має на меті добитися нового слухання справи та нового її вирішення. Повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду. Перегляд не повинен фактично підміняти собою апеляцію, а сама можливість існування двох точок зору на один предмет не є підставою для нового розгляду. Винятки із цього принципу можуть мати місце лише за наявності підстав, обумовлених обставинами важливого та вимушеного характеру («Пономарьов проти України», № 3236/03, § 40, ЄСПЛ, 03 квітня 2008 року).
Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року за нововиявленими обставинами, суд першої інстанції, з висновком якого погодився апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що обставини, на які посилається заявник, не є нововиявленими обставинами у розумінні вимог статті 423 ЦПК України, оскільки фактично є новими доказами, якими відповідач обґрунтовує свою позицію проти задоволення позовних вимог банку та стягнення з нього кредитної заборгованості. Крім того, аргументи заявника про те, що відсутність оригіналу чи завіреної копії про отримання грошових коштів за кредитним договором через касу банку має значення для вирішення справи, судами правильно визнано безпідставними, оскільки дані обставини не виключають факт підписання ОСОБА_1 заяви про отримання кредитних коштів та користування кредитними коштами.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів попередніх інстанцій, правильне застосовування судами норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.
За таких обставин, оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими, постановлені із додержанням норм процесуального права, правильне застосування норм права є очевидним, а підстави для її скасування відсутні. 
Керуючись пунктом 5 частини другої, частинами четвертою, п`ятою і шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
УХВАЛИВ:
 
У відкритті касаційного провадження у справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд рішення Іршавського районного суду Закарпатської області від 13 січня 2014 року за нововиявленими обставинами у цивільній справі № 301/3121/13-ц за позовом Публічного акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Іршавського районного суду Закарпатської області від 14 серпня 2019 року та постанову Закарпатського апеляційного суду від 12 грудня 2019 року відмовити.  
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити особі, яка подала касаційну скаргу. 
 
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:	І. Ю. Гулейков     О. В. Ступак     Г. І. Усик