СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" січня 2020 р.                                                                            Справа № 905/1481/19  
Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий:	Зубченко І.В. (доповідач),	
судді:	Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.             	
при секретарі судового засідання:	 Мартинчук М.В.	
розглянувши у письмовому провадженні апеляційні скарги	  1. Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м.Волноваха Донецької області (вх.№3353 Д/3 від 05.11.2019р.); 2. Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м.Харків (вх.№3489 Д/3 від 18.11.2019р.)	
на рішення господарського суду	 Донецької області	
ухвалене	15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р. у м.Харкові)	
у справі	№905/1481/19 (суддя Левшина Я.О.)	
за позовом	Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м.Харків	
до	Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м.Волноваха Донецької області	
про	стягнення 51.002,52грн.	

В С Т А Н О В И В:
Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області, м.Харків, позивач, звернулося до господарського суду Донецької області з позовом до відповідача, Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м.Волноваха Донецької області, про стягнення неустойки в розмірі 51.002,52грн.
Позовні вимоги обґрунтовані несвоєчасним поверненням орендованого майна наймачем (відповідачем), внаслідок чого у орендодавця (позивача) виникли підстави для нарахування неустойки на підставі ч.2 ст.785 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України).
Рішенням господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 позовні вимоги задоволені частково. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. на користь Державного бюджету неустойку за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 28.746,06грн. Стягнуто з відповідача на користь Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області судовий збір у розмірі 1.082,71грн. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Приймаючи рішення у справі №905/1481/19, господарський суд визнав обґрунтованою суму неустойки, нараховану позивачем за період з 01.06.2017р. по 20.04.2018р. (отримання Регіональним відділенням від Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. супровідного листа вх.№20/01587 від 20.04.2018р. з актом приймання-передачі державного майна від 16.04.2018р), у розмірі 28.746,06грн., у зв`язку з чим задовольнив позовні вимоги в цій частині. Нарахування неустойки за період з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. та з 23.05.2017р. по 31.05.2017р. визнав безпідставними.
Не погодившись із зазначеним рішенням, Фізична особа-підприємець Нізаєв  А.Б. (далі - апелянт-1, скаржник-1) звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. За твердженнями скаржника, рішення суду є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права, на підставі доказів, які ґрунтуються на припущеннях. 
Підставами для скасування рішення апелянт зазначає сукупність наступних обставин:
- позивачем не надано суду доказів направлення копії позовної заяви на адресу відповідача;
- надана позивачем суду адреса відповідача є недостовірною, останній за такою адресою давно не проживає;
- господарський суд у порушення вимог ч.5 ст.242 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не направив на адресу Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. ухвали про відкриття провадження у справі, про призначення справи до розгляду, чим позбавив останнього можливості довести суду обставини, які мають значення для справи;
- судом першої інстанції відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про перенесення слухання справи, що стало причиною прийняття незаконного та необґрунтованого рішення;
- розглядуваний позов є таким, що поданий неналежним позивачем, оскільки останньому не належить право вимоги, що, у свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог;
- з 20.04.2018р. рішення суду є виконаним у добровільному порядку, у зв`язку з чим нарахування неустойки після зазначеної дати є протиправним;
- враховуючи положеннями ч.6 ст.232 Господарського кодексу України (далі – ГК України), ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України,  беручи до уваги термін дії договору, строк позовної давності сплинув 18.11.2018р., у зв`язку з чим суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності.  
Для розгляду справи згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.11.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 07.11.2019р. апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. залишено без руху з метою усунення скаржником допущених при її поданні недоліків.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (далі - скаржник-2, апелянт-2) також звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, згідно резолютивної частини якої просить, зокрема, рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 скасувати в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення неустойки у розмірі 21.515,54грн. та прийняти в цій частині нове рішення, яким стягнути з відповідача на користь Державного бюджету неустойку у названому розмірі. В іншій частині просить оскаржуване рішення залишити без змін.
За змістом апеляційної скарги позивач зауважує, що не погоджується з оскаржуваним рішенням саме в частині відмови у стягненні неустойки за період з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. у розмірі 21.515,54грн. На користь наявності підстав для задоволення позовних вимог у названій частині наголошує наступне:
- судом не надано оцінки тій обставині, що виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 у частині повернення орендованого державного майна саме Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області було неможливим, оскільки останнє не є уповноваженим органом управління спірним орендованим майном, у зв`язку з чим не  може приймати на свій баланс таке майно;
- неправомірно поза увагою суду залишилась ухвала господарського суду Донецької області від 18.06.2018р. у справі №905/2682/17 про зміну порядку та способу виконання рішення, якою встановлено обставини та факти, які не підлягають повторному доказуванню;
- змінений спосіб та порядок виконання рішення господарського суду від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 є цілком обґрунтованим та відповідає вимогам закону та умовам договору оренди;
- правомірність виникнення позовної вимоги щодо нарахування неустойки за період з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. є похідною з ухвали господарського суду Донецької області від 18.06.2018р. у справі №905/2682/17, яка набрала законної сили.
Для розгляду справи за апеляційною скаргою позивача згідно витягу з протоколу  передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 18.11.2019р. сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя (доповідач) Зубченко І.В., судді Гребенюк Н.В., Чернота Л.Ф.
Після усунення Фізичною особою-підприємцем Нізаєвим А.Б. недоліків, допущених при поданні апеляційної скарги, ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 25.11.2019р. у справі №905/1481/19 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою відповідача та зобов`язано позивача у строк до 09.12.2019р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу.
Ухвалою суду від 25.11.2019р. відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, зобов`язано відповідача у строк до 09.12.2019р. включно надати до суду відзив на апеляційну скаргу. Крім того, названою ухвалою замінено позивача у справі №905/1481/19 - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області на його правонаступника - Регіональне відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях.
На адресу Східного апеляційного господарського суду 09.12.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу відповідача (у межах визначеного судом строку), згідно резолютивної частини якого заявник просить відмовити у задоволенні вимог апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. За коротким змістом відзиву позивач наголошує, що твердження скаржника-1 є надуманими та такими, що не відповідають обставинам справи та нормам чинного законодавства з питань оренди.
Після проведення підготовчих дій в порядку ст.267 ГПК України, ухвалою суду від 10.12.2019р. розгляд справи за апеляційною скаргою відповідача на рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 призначено в порядку письмового провадження, оскільки ціна позову в означеній справі менша ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, клопотань про розгляд апеляційної скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторонами не заявлено, а судова колегія з власної ініціативи не встановила необхідності розгляду апеляційної скарги Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. з повідомленням сторін.
Ухвалою суду апеляційної інстанції від 10.12.2019р. об`єднано апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. (вх.№3353 Д/3 від 05.11.2019р.) та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях (вх.№3489 Д/3 від 18.11.2019р.) на рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 в одне апеляційне провадження. Призначено розгляд справи №905/1481/19 за апеляційною скаргою позивача до спільного розгляду з апеляційною скаргою відповідача в порядку письмового провадження. 
13.12.2019р. (згідно штампу канцелярії, наявного на першому аркуші документа) на поштову адресу суду від відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу позивача, який (згідно поштового штемпеля, наявного на конверті, в якому надійшов документ) було направлено на адресу суду 09.12.2019р. (у межах визначеного судом строку). Згідно резолютивної частини відзиву відповідач просить оскаржуване рішення скасувати в частині стягнення неустойки за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 28.746,06грн. у зв`язку з його необґрунтованістю та пропуском строку позовної давності.  
Згідно із вимогами ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, якщо під час розгляду не буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Розглянувши матеріали господарської справи, апеляційні скарги, відзиви на них, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційної інстанції зазначає наступне.
Як встановлено господарським судом Донецької області та вбачається з наявних матеріалів справи, рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. (повний текст складено та підписано 06.02.2018р.) у справі №905/2682/17 задоволено у повному обсязі позовні вимоги Волноваської місцевої прокуратури в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області до Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича про стягнення 11.401,30грн. та повернення майна з оренди. Стягнуто з відповідача на користь Державного бюджету заборгованість з орендної плати у сумі 8.858,26грн., пеню у сумі 916,29грн., штраф у сумі 885,83грн., неустойку за час прострочення повернення об`єкту оренди у розмірі 740,92грн. Стягувач: Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Нізаєва А.Б. повернути орендоване державне майно - частини перонних платформ №1 та №2 вокзалу станції Волноваха, загальною площею 40,0кв.м., вартістю 96.000,00грн., які розташовані за адресою: Донецька область, м.Волноваха, пров.Путейський (пров.Колійний), 35      Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області за актом приймання-передачі. Стягнуто з відповідача на користь прокуратури Донецької області судовий збір у розмірі 3.200,00грн. Назване рішення господарського суду набрало законної сили 27.02.2018р., з огляду на що господарським судом Донецької області видано відповідні накази від 28.02.2018р.
У контексті приписів ч.4 ст.75 ГПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. (повний текст складено та підписано 06.02.2018р.) у справі №905/2682/17 встановлені наступні обставини (які з огляду на вищевказані приписи  процесуального законодавства не підлягають повторному доказуванню):
- 23.06.2011р. між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець) та Фізичною особою-підприємцем Нізаєвим Артуром Борисовичем (орендар) укладено договір оренди №4829/2011, за умовами п.1.1 якого орендодавець передає, а орендар приймає у строкове платне користування державне майно - частини перонних платформ №1 та №2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м.Волноваха, пров.Путейський, (пров.Колійний), 35, яке знаходиться на балансі Маріупольського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства “Донецька залізниця” (балансоутримувач), вартість якого визначена згідно зі звітом про оцінку на 31.12.2010р. і становить за незалежною оцінкою 96.000,00грн.;
- 23.06.2011р. орендодавець (позивач) передав, а орендар (відповідач) прийняв без заперечень державне майно - частини перонних платформ №1 та №2 залізничного вокзалу станції Волноваха за адресою: м.Волноваха, пров.Путейський, (пров.Колійний), 35, яке знаходиться на балансі Маріупольського будівельно-монтажного експлуатаційного управління державного підприємства “Донецька залізниця”, з метою розміщення торговельного об`єкта з продажу продовольчих товарів, крім товарів підакцизної групи;
- договором №1 від 30.11.2012р. про внесення змін до договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності, від 23.06.2011р. №4829/2011 сторони продовжили дію договору на термін до 01.05.2013р.;
- дія договору оренди від 23.06.2011р. №4829/2011 продовжувалась автоматично на 2014, 2015 та 2016 роки у зв`язку з відсутністю заяв від сторін про припинення або зміну його умов;
- заявою №20-05-02469 від 12.05.2017р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області повідомило відповідача, що з 01.05.2017р. термін дії договору №4829/2011 від 23.06.2011р. закінчився і на новий строк такий договір продовжено не буде, у зв`язку з чим вимагав повернути майно балансоутримувачу за актом приймання-передачі;  
- договір оренди був чинним до дня отримання відповідачем заяви позивача про припинення його дії – до 15.05.2017р. включно.
За змістом наявного у матеріалах справи листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області №20-05-13-11-2 від 25.04.2019р. вбачається, що на виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 Фізична особа-підприємець Нізаєв  А.Б. направив позивачу лист вх.№20/01587 від 20.04.2018р. з проектом акту приймання-передачі від 16.04.2018р., у зв`язку з чим з 20.04.2018р. позивач припинив нарахування неустойки за час прострочення повернення орендованого майна.
Позивач не підписав вищевказаний акт приймання-передачі. Разом з тим, звернувся до господарського суду Донецької області з заявою №10-07-02620 від 07.06.2018р. про зміну визначеного рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 порядку його виконання в частині порядку повернення орендованого державного майна.
Ухвалою господарського суду Донецької області від 18.06.2018р. у справі №905/2682/17 задоволено вищевказану заяву Регіонального відділення Фонду державного майна України по Донецькій області про зміну способу та порядку виконання рішення суду. Змінено визначений рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 порядок його виконання в частині порядку повернення орендованого державного майна. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Нізаєва А.Б. повернути орендоване державне майно – частини перонних платформ №1 та №2 вокзалу станції Волноваха, загальною площею 40,0кв.м., вартістю 96.000,00грн., які розташовані за адресою: Донецька область, м.Волноваха, пров.Путейський (пров.Колійний), 35 балансоутримувачу - Виробничому підрозділу “Маріупольське територіальне управління” філії “Центр будівельно – монтажних робіт та експлуатації будівель і споруд” Публічного акціонерного товариства “Українська залізниця”, за актом приймання – передавання.
За актом приймання-передавання від 30.01.2019р. відповідач повернув спірне орендоване державне майно балансоутримувачу.
Листом №20-05-13-11-2 від 25.04.2019р. Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області вимагало від Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. сплатити суму нарахованої неустойки у розмірі 50.261,60грн., яка була залишена останнім без задоволення, що і стало причиною звернення з розглядуваним позовом до суду.
Східний апеляційний господарський суд, дослідивши правову природу спірних правовідносин з урахуванням фактичних та правових підстав позовних вимог, надаючи оцінку всім обставинам справи, оцінивши надані сторонами на підтвердження їх вимог докази, погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Беручи до уваги правову природу укладеного договору №4829/2011 від 23.06.2011р., кореспондуючі права та обов`язки його сторін, оцінка правомірності заявлених вимог має здійснюватися судом з урахуванням приписів  законодавства, які регламентують правовідносини з оренди.
Відповідно до ч.1 ст.283 ГК України, яка кореспондується з ч.1 ст.759 ЦК України, за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності. 
До відносин оренди застосовуються відповідні положення ЦК України з урахуванням особливостей, передбачених ГК України (ч.6 ст.283 ГК України).
Частиною 1 ст.763 ЦК України та частиною 4   ст.284 ГК України унормовано, що   договір найму укладається на строк, встановлений договором. 
Згідно з ч.2 ст.291 ГК України договір оренди припиняється, зокрема, у разі закінчення строку, на який його було укладено.
Частиною 4 ст.291 ГК України унормовано, що правові наслідки припинення договору оренди визначаються відповідно до умов регулювання договору найму Цивільним кодексом України.
Відповідно до ч.1 ст.785 ЦК України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. Зазначені положення кореспондуються з  положеннями ч.1 ст.27 Закону України "Про оренду державного та комунального майна".
Як зазначалося раніше, рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 встановлено, що договір оренди був чинним до дня отримання відповідачем заяви позивача про припинення його дії – до 15.05.2017р. включно. З огляду на не повернення Фізичною особою-підприємцем Нізаєвим А.Б. спірного майна, останнього названим рішенням суду зобов`язано повернути спірне орендоване державне майно Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області за актом приймання-передачі.
Згідно з ч.2 ст.795 ЦК України повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору.   
Тобто, законодавство у сфері орендних правовідносин пов`язує припинення обов`язків орендаря з фактом повернення об`єкту договору оренди, тобто з моментом підписання акту приймання-передачі. 
Як убачається зі змісту позовної заяви, сутність розглядуваного спору полягає у спонуканні відповідача до сплати неустойки за несвоєчасне повернення орендованого майна за періоди з 23.05.2017р. по 20.04.2018р. та з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. у загальному розмірі 51.002,52грн.
Відповідно до ч.2 ст.785 ЦК України, якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення.
При цьому безпідставним є посилання скаржника-1 на ч.6 ст.232 ГК України, якою унормовано, що нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Так, як вірно зазначено господарським судом Донецької області в оскаржуваному рішенні та позивачем у відзиві на апеляційну скаргу відповідача, неустойка, стягнення якої передбачене ч.2 ст.785 ЦК України, є самостійною майновою відповідальністю у сфері орендних правовідносин і визначається законодавцем як подвійна плата за користування річчю за весь час прострочення. І, відповідно, на нарахування неустойки у сфері орендних правовідносин не розповсюджуються положення ч.6 ст.232 ГК України.
Крім того, Східний апеляційний господарський суд звертає увагу, що відповідно до положень п.10.11 договору оренди, якщо орендар не виконує обов`язку щодо повернення майна, орендодавець має право вимагати від орендаря сплати неустойки у розмірі подвійної плати за користування майном за весь час прострочення, порядок нарахування та сплати якої передбачено розділом 3 даного договору. Зазначене узгоджується з положеннями ч.2 ст.785 ЦК України.
До того ж у названому пункті договору оренди зазначено, що, укладаючи даний договір, сторони дійшли до взаємної згоди та наголошують на тому, що положення ст.232 ГК України щодо припинення нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання через шість місяців від дня, коли таке зобов`язання мало бути виконане, не розповсюджуються на строк нарахування неустойки, яку орендодавець, відповідно до умов даного пункту та приписів ст.785 ЦК України, має право нарахувати та вимагати до сплати від орендаря.      
Право на стягнення неустойки, визначеної ч.2 ст.785 ЦК України та умовами договору оренди, пов`язується з простроченням орендарем виконання зобов`язання з повернення орендованого майна за актом приймання-передачі.
Як зазначалося раніше, позивач на підставі ч.2 ст.785 ЦК України здійснив нарахування відповідачу неустойки за наступні періоди: з 23.05.2017р. по 20.04.2018р. (отримання Регіональним відділенням листа Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. від 20.04.2018р.); з 19.06.2018р. (ухвала господарського суду Донецької області від 18.06.2018р. у справі №905/2682/17) по 30.01.2019р. (повернення орендованого майна за актом приймання-передавання).
З матеріалів справи вбачається та не оспорюється сторонами, що відповідач на виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 у частині зобов`язання з повернення орендованого державного майна направив Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області лист вх.№20/01587 від 20.04.2018р. з актом приймання-передачі від 16.04.2018р.. Однак, позивачем вказаний акт підписано не було. У свою чергу, судова колегія погоджується з твердженнями суду першої інстанції про те, що не підписання акту приймання–передачі позивачем не є підставою вважати, що відповідач не виконав свого обов`язку з повернення орендованого майна на виконання рішення суду. Не прийняття позивачем орендованого майна, переданого відповідачем на виконання рішення суду, не може призводити до негативних наслідків та бути тягарем для останнього, а тому нарахування неустойки за період з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. є безпідставним.
Хибним є посилання апелянта-2 на те, що правомірність виникнення позовної вимоги щодо нарахування неустойки за період з 19.06.2018р. по 30.01.2019р. є похідною з ухвали господарського суду Донецької області від 18.06.2018р. у справі №905/2682/17, яка набрала законної сили. Так, як вірно зазначено господарським судом Донецької області у оскаржуваному рішенні, рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 не було оскаржене і стало остаточним, а тому підлягало виконанню відповідачем у визначений рішенням спосіб. Як доречно зауважив апелянт-1 у відзиві на апеляційну скаргу позивача, названим рішенням суду першої інстанції визначено отримувача, якому відповідачем мало бути передане спірне майно, а саме позивача.  Отже, безпідставним є посилання скаржника-2 на те, що виконання рішення господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17 у частині повернення орендованого державного майна саме Регіональному відділенню Фонду державного майна України по Донецькій області було неможливим, оскільки Регіональне відділення не є уповноваженим органом управління спірним орендованим майном, у зв`язку з чим не  може приймати на свій баланс таке майно.
При цьому правомірною є відмова господарського суду Донецької області у стягненні неустойки за дев`ять днів травня 2017р. (з 23.05.2017р. по 31.05.2017р.) у сумі 740,92грн., з огляду на те, що неустойка у названій сумі за вказаний період була стягнута за рішенням господарського суду Донецької області від 05.02.2018р. у справі №905/2682/17, а подвійне стягнення суперечить принципам законності та справедливості. Відмова у стягненні названої суми апелянтами не оспорюється. 
За таких обставин, таким, що відповідає нормам чинного законодавства та обставинам справи є висновок місцевого господарського суду про наявність правових підстав для стягнення з відповідача неустойки, нарахованої за період з 01.06.2017р. по 20.04.2018р. (отримання позивачем від відповідача супровідного листа від 20.04.2018р. з актом приймання-передачі державного майна від 16.04.2018р).
Звертаючись до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, відповідач наголосив, що розглядуваний позов є таким, що поданий неналежним позивачем, оскільки останньому не належить право вимоги, що, у свою чергу, є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до ч.ч.1 - 3   ст.4 ГПК України право на звернення до господарського суду в установленому цим Кодексом порядку гарантується. Ніхто не може бути позбавлений права на розгляд його справи у господарському суді, до юрисдикції якого вона віднесена законом.
Юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.
До господарського суду у справах, віднесених законом до його юрисдикції, мають право звертатися також особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Як унормовано у   ст.5 ГПК України, здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Кожний суб`єкт господарювання та споживач має право на захист своїх прав і законних інтересів (стаття 20 ГК України).
Згідно зі   статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
При цьому, як зазначалося раніше, стороною договору оренди №4829/2011 від 23.06.2011р. є Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області (орендодавець державного майна), що, у свою чергу, свідчить про наявність у останнього права на звернення до суду з розглядуваним позовом за захистом порушених прав (тим більше за доведеності правових підстав для часткового задоволення позовних вимог, про що зроблено висновок вище).
В обґрунтування апеляційної скарги відповідачем, разом з іншим, зазначено, що надана позивачем суду адреса відповідача є недостовірною (відповідач за такою адресою давно не проживає), а господарський суд у порушення вимог ч.5 ст.242 ГПК України не направив на адресу Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. ухвали про відкриття провадження у справі, про призначення справи до розгляду, чим позбавив останнього можливості довести суду обставини, які мають значення для справи.
Разом з тим, особи, які беруть участь у справі, вважаються повідомленими про час і місце розгляду судом справи у разі виконання останнім вимог   статті 120      ГПК України.
Відповідно до ч.1 ст.202 ГПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи, зокрема, у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки (п.1 ч.3   ст.202 ГПК України).
У свою чергу, належною адресою є повідомлена суду стороною адреса, а в разі ненадання суду відповідної інформації - адреса, зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань.
Як вбачається з матеріалів справи, у позовній заяві Регіональне відділення Фонду державного майна України по Донецькій області в якості адреси відповідача зазначило наступну: 85700, Донецька область, Волноваський район, м.Волноваха, вул.Ювілейна, буд.148. Вказана адреса відповідає адресі Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б., яка значиться у витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Ухвали господарського суду Донецької області направлялись судом рекомендованими листами з повідомленням про вручення на юридичну адресу відповідача. Разом з тим, одне поштове відправлення було повернуто підприємством зв`язку з посиланням «за закінченням терміну зберігання» (а.с.74), а два поштові відправлення були отримані адресатом (а.с.89-90). Зазначене свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи господарським судом. 
Крім того, згідно з ч.2 ст.2 Закону України “Про доступ до судових рішень” усі судові рішення є відкритими та підлягають оприлюдненню в   електронній   формі   не   пізніше  наступного  дня  після  їх виготовлення   і   підписання. 
У контексті приписів ч.1 ст.4 Закону України “Про доступ до судових рішень” судові рішення, внесені до Єдиного державного реєстру судових рішень, є відкритими для безоплатного цілодобового доступу на офіційному веб-порталі судової влади України.
Отже, відповідач не був позбавлений права та можливості ознайомитись з процесуальними документами господарського суду Донецької області у Єдиному державному реєстрі судових рішень.
За твердженнями скаржника-1, усупереч норм господарського процесуального кодексу України позивачем не надано суду доказів направлення копії позовної заяви на адресу відповідача. Однак, за наслідками дослідження матеріалів позовної заяви, судова колегія встановила, що такі твердження є хибними. Так, до позовної заяви додано опис вкладення та фіскальний чек, які підтверджують факт направлення Регіональним відділенням Фонду державного майна України по Донецькій області копії позовної заяви з додатками на адресу відповідача, зазначену в  Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.
Мотивуючи апеляційну скаргу, відповідач також наголошує, що судом першої інстанції відмовлено у задоволенні його клопотання про перенесення слухання справи, що стало причиною прийняття незаконного та необґрунтованого рішення. З цього приводу суд апеляційної інстанції зауважує наступне.
Частиною 4 ст.13 ГПК України передбачено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку.
У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч.9 ст.165 ГПК України).
Тобто, оскільки Фізична особа-підприємець Нізаєв А.Б. не скористався своїм правом на подання відзиву, господарський суд Донецької області цілком правомірно розглянув справу за наявними матеріалами.
При цьому, відмова у задоволенні клопотання про відкладення розгляду справи є мотивованою (враховуючи предмет спору, загальну тривалість розгляду справи, а також належне забезпечення з боку суду першої інстанції можливості позивача та відповідача для реалізації своїх процесуальних прав) та такою, що базується на нормах чинного ГПК України. 
Окрім вищевикладених доводів, апелянт-1 зауважує про те, що з урахуванням положень ч.6 ст.232 ГК України, ст.266, ч.2 ст.258 ЦК України,  беручи до уваги термін дії договору, строк позовної давності сплинув 18.11.2018р., у зв`язку з чим суд мав відмовити у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Однак, судова колегія зазначає, що у контексті приписів ч.4 ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення, а матеріали справи відповідної заяви Фізичної особи-підприємця Нізаєва А.Б. не містять.
Інші доводи апелянтів не приймаються судовою колегією до уваги як такі, що спростовані викладеними вище висновками суду апеляційної інстанції, і як такі, що не впливають на правомірність прийнятого господарським судом Донецької області рішення.
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі “Трофимчук проти України”).
Відтак, враховуючи, що апеляційний господарський суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційних скарг, які (доводи і вимоги апеляційних скарг) в даному випадку не підтверджують ухвалення переглядуваного рішення із порушеннями, визначеними ст.277 ГПК України в якості підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення, а підстав для виходу за межі апеляційних доводів і вимог в порядку ч.4 ст.269 цього Кодексу апеляційним судом встановлено не було, апеляційні скарги Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича та Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях підлягають залишенню без задоволення, а переглядуване рішення - без змін.
За змістом ст.129 вказаного Кодексу такий результат апеляційного перегляду  має наслідком віднесення на рахунки скаржників витрат зі сплати судового збору за подання апеляційних скарг.
Керуючись ст.ст.129, 269, 270, 273, 275, 276, 281, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Нізаєва Артура Борисовича, м.Волноваха Донецької області, на рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 – залишити без задоволення.
Апеляційну скаргу Регіонального відділення Фонду державного майна України по Харківській, Донецькій та Луганській областях, м.Харків, на рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 – залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 15.10.2019р. (повний текст складено та підписано 21.10.2019р.) у справі №905/1481/19 – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.287 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 23.01.2020р. 

Головуючий суддя                                                                    І.В. Зубченко

Суддя                                                                                           Н.В. Гребенюк  

Суддя                                                                                           Л.Ф. Чернота