Дата документу 18.02.2020 Справа № 333/1439/19

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
18 лютого 2020 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний №333/1439/19
Провадження №22-ц/807/1030/20

Запорізькій апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Кочеткової І.В.,
за участю секретаря судового засідання Волчанової І.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , який діє також як законний представник свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Долі Дмитра Миколайовича на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року в складі судді Стоматова Е.Г. в справі за позовом ОСОБА_1 , який діє також як законний представник свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 , до державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області, товариства з обмеженою відповідальністю «Кредитні ініціативи», третя особа – районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування, про визнання незаконним та скасування рішення державного реєстратора про реєстрацію права власності на квартиру,
В С Т А Н О В И В :

У березні 2019 року ОСОБА_1 , який діяв також як законний представник свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 в особі представника – адвоката Долі Д.М. звернувся до суду із вказаними позовними вимоги, які обґрунтовано тим, що рішенням державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. індексний номер 45552100 від 15.02.2019 за ТОВ «Кредитні ініціативи» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,51 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м. Дата, час державної реєстрації зазначена як 12.02.2019 17:12:46. 
До вказаної дати право власності на квартиру було зареєстровано за ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.02.2008 приватним нотаріусом Півняк О.С., зареєстрованого в реєстрі за №1195.
Про факт перереєстрації права власності на квартиру позивачу стало відомо з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна №157504517, отриманої представником позивача – адвокатом Доля Д.М. 25.02.2019 року. 

Згідно даної інформаційної довідки підставою для виникнення права власності державним реєстратором зазначений іпотечний договір №0703/0208/71-022/Z-1, серія та номер: 1198, виданий 22.02.2008, видавник: приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С..
Позивач вважає рішення державного реєстратора про реєстрацію за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на вказану квартиру незаконним, таким, що порушує його цивільні права, оскільки: державна реєстрація відбулася за відсутності відповідних підстав та документів, передбачених законом; рішенням державного реєстратора було порушено права неповнолітньої дитини на житло; рішення про державну реєстрацію права власності прийнято всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».
У жовтні 2019 року позивач звернувся до суду із заявою про зміну підстав позову, в якій доповнено виклад обставин, якими позивач обґрунтовує зміст позовних вимог, а саме: повідомлення ТОВ «Кредитні ініціативи» про намір звернути стягнення на предмет іпотеки не містить дати; серед документів, які подані ТОВ «Кредитні ініціативи» державному реєстратору відсутні належні докази як факту завершення 30-денного строку з моменту отримання іпотекодавцем письмової вимоги іпотекодержателя, так і факту направлення такої вимоги; відсутні оригінали документів, на підставі яких державним реєстратором було прийнято оскаржуване рішення про реєстрацію права власності на предмет іпотеки.
З урахуванням викладеного, позивач просив суд визнати незаконним та скасувати рішення державного реєстратора виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. індексний номер №45552100 від 15.02.2019 про реєстрацію права власності на квартиру АДРЕСА_1 за ТОВ «Кредитні ініціативи».

Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 , який діє також як законний представник свого неповнолітнього сина –  ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Долі Д.М. подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не враховано, що обраний позивачем спосіб захисту порушеного права – скасування рішення державного реєстратора – гарантує поновлення/захист порушеного права власності позивача на спірну квартиру шляхом подальшого внесення запису до Державного реєстру про скасування реєстрації прав, та в подальшому позивач має право на відшкодування моральної та/або майнової шкоди на підставі ст. 1166, 1167 ЦК України.
Зазначає, що спірні правовідносини, що є предметом спору за позовом ОСОБА_1 не є тотожними спірним правовідносинам, з приводу яких Верховним Судом висловлені правові позиції, на які посилався суд першої інстанції під час вирішення справи.
Щодо доведеності заявленої вимоги заявник вказує, що: оскаржуване рішення прийнято державним реєстратором за відсутності документів передбачених законом; недотримання ТОВ «Кредитні ініціативи» вимог ч. 3 ст. 37 Закону України «Про іпотеку» при зверненні стягнення на іпотечне майно; рішенням державного реєстратора було порушено право неповнолітньої дитини на житло; рішення про державну реєстрацію права власності прийнято всупереч вимог Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті».

Від ТОВ «Кредитні ініціативи» надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначено, що відповідач погоджується із висновком суду першої інстанції щодо обрання позивачем невірного способу захисту порушеного права, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог, що узгоджується із практикою Верховного Суду, а отже інші доводи апеляційної скарги не заслуговують на увагу. 
Крім того, відповідач зауважив, що позивач пізніше визначив вірний спосіб захисту свого порушеного права та звернувся до суду із позовом про скасування запису про реєстрацію права власності (справа №333/7421/19), а відтак питання щодо правомірності дій державного реєстратора може бути предметом розгляду справи №333/7421/19.
Однак, додатково зазначив, із посиланням на правові позиції Верховного Суду, що положення Закону України «Про мораторій на стягнення майна громадян України, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті» не поширюються на випадки звернення стягнення на предмет іпотеки в порядку ст. 37 Закону України «Про іпотеку» на підставі договору про задоволення вимог іпотекодержателя (відповідного застереження в іпотечному договорі).
При укладенні договору іпотеки, права малолітньої дитини порушено не було, оскільки вона не була власником та не користувалася нерухомістю, яка передавалася в іпотеку, не була зареєстрована за адресою предмета іпотеки.
Висновок (звіт) про оцінку вартості іпотеки відсутній в переліку документів, які надаються державному реєстратору згідно із Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1127 від 25.12.2015 року, а відтак доводи позивача в цій частині є безпідставними.
Посилаючись на викладене, ТОВ «Кредитні ініціативи» просить суд у задоволенні апеляційної скарги відмовити (т.2 а.с.138-146).

Районна адміністрація Запорізької міської ради по Комунарському району як орган опіки та піклування надіслала пояснення в частині забезпечення прав та інтересів дитини, в яких зазначено, що прийняття рішення про задоволення позову забезпечить право дитини на користування житлом, на збереження житлових прав (у тому числі на право проживання). Просить суд врахувати пояснення та задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє як законний представник свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 (т. 2 а.с.154-155). Просять розглядати справу за відсутності їх представника.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, пояснення представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Долі Д.М., представника ТОВ «Кредитні ініціативи», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до положень частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність/відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення/захисту в обраний спосіб.

Відповідно до частин першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цей принцип диспозитивності у цивільному судочинстві реалізується шляхом вільного використання та розпорядження такими процесуальними правами, які, зокрема впливають на виникнення, рух, розвиток і закінчення судового розгляду (право на звернення з позовом, право на зміну предмета або підстав позову), випливають з участі у розгляді справи, забезпечують сторонам належний судовий захист.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем невірно обрано спосіб захисту порушеного права, а отже у суду відсутні підстави для поновлення та захищення прав позивача в межах даного спору.

Із таким висновком погоджується колегія суддів.

Встановлено судом, що на підставі договору іпотеки №0703/0208/71-022-Z-1, укладеного 22 лютого 2008 року між ВАТ «Сведбанк» та ОСОБА_1 , в рамках забезпечення виконання зобов`язання умов за кредитним договором №0703/0208/71-022 було надано в іпотеку квартиру АДРЕСА_2 та належала ОСОБА_1 на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.02.2008 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Півняк О.С. (т.1 а.с.24-25).

Рішенням державного реєстратора Виконавчого комітету Широківської сільської ради Запорізького району Запорізької області Ільющенкова С.О. індексний номер 45552100 від 15.02.2019 року за ТОВ «Кредитні ініціативи» було зареєстровано право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 68,51 кв. м, житловою площею 42,2 кв. м (т.1 а.с.14-16).

Предметом розгляду цієї справи є вищевказане рішення державного реєстратора, яке позивач просить суд визнати протиправним та скасувати.

За змістом ст. 2 Закону України від 01.07.2004 №1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що рішення суб`єкта державної реєстрації прав із внесенням відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вичерпує свою дію, а тому після внесення такого запису скасування зазначеного рішення не може бути належним способом захисту права та інтересу позивача. За певних умов таким належним способом може бути скасування запису про проведену державну реєстрацію права (ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»).

Правові позиції Великої Палати Верховного Суду, викладені в постановах від 29.05.2019 у справі № 367/2022/15-ц, від 04.09.2018 у справі №915/127/18, від 22.08.2018 у справі № 925/1265/16, від 16.01.2019 у справі №755/9555/18.

А відтак доводи апеляційної скарги щодо правомірності або неправомірності дій державного реєстратора не є предметом розгляду справи в межах цього провадження.

Наведені вище обставини свідчать про те, що суд першої інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. Рішення суду ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі "Руїз Торія проти Іспанії", §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі "Хірвісаарі проти Фінляндії").

Згідно із ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

В силу вимог ст. 141 ЦПК України у разі відмови позивачеві у задоволенні його апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції у цій справі, останній не має права на компенсацію за рахунок відповідача будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє також як законний представник свого неповнолітнього сина – ОСОБА_2 , в особі представника – адвоката Долі Дмитра Миколайовича залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 23 грудня 2019 року в цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 20 лютого 2020 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

І.В. Кочеткова