Справа № 428/11663/19 
Провадження № 33/810/199/19 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справах Луганського апеляційного суду Руденко В.В., за участі особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Приходька Є.В.,
розглянувши «09» січня 2020 року у відкритому судовому засіданні в залі суду апеляційну скаргу адвоката Приходька Є.В. в інтересах особи, що притягається до адміністративної відповідальності -  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , посвідчення водія серії НОМЕР_2 виданого центром №4442 від 18.07.2017, громадянин України, не працює, розлучений, має на утриманні неповнолітню доньку, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП ,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року громадянина  ОСОБА_1  визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 600 (шестисот) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 10200 (десять тисяч двісті) гривень, в дохід держави, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 384 гривні 20 копійок.

У постанові суду зазначено, що 07.10.2019 року о 15.41 годині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_3 , по просп. Космонавтів, 28 м. Сєвєродонецька, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки відмовився у присутності двох свідків.

В апеляційній скарзі адвокатом Приходьком Є.В. порушується питання про скасування постанови суду першої інстанції.
В обґрунтування своїх вимог захисник зазначає, що судом першої інстанції не враховані письмові пояснення свідка ОСОБА_3 , який пояснював, що саме він був за кермом транспортного засобу «Dacia Logan», державний номер НОМЕР_3 07 жовтня 2019 року після 13:30 годин. Також захисник зазначає, що робітники поліції затримали ОСОБА_1 в момент, коли той йшов пішки до торгівельного центру «АМСТОР», а не під час керування транспортним засобом.
Апелянт стверджує, що ОСОБА_1 сидів на місці водія у своєму власному автомобілі «Dacia Logan», який стояв на стоянці біля ТЦ «АМСТОР», отже це не означає, що той керував цим автомобілем. Вважає, що немає ніякого зв`язку між затриманням пішохода ОСОБА_1 і складеним стосовно нього протоколом про адміністративне правопорушення серії БД №173390 про притягнення до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП.
Поміж того захисник вказує, що при дослідженні в суді першої інстанції відеозйомки долученої до матеріалів даної судової справи робітниками патрульної поліції - чітко видно лише спілкування поліцейських з ОСОБА_1 та й все. В наявності з відеозйомки проглядається лише вихід з місця «начебто» водія транспортного засобу «Dacia Logan» ОСОБА_1 , але коли транспортний засобів стояв, а не рухався. Також апелянт зауважує, що судом першої інстанції взагалі не враховані багато хвилинні пояснення ОСОБА_1 про те, що не він керував транспортним засобом «Dacia Logan», а за кермом цього транспортного засобу була інша людина, яка по прибуттю покинула автомобіль та пішла по своїм справам, а ОСОБА_1 залишився в автомобілі та став збиратися до ТЦ «АМСТОР» за покупками. Саме в цей момент він й попав у поле зору працівників поліції та їх відеозйомки.
Також апелянт звертає увагу на те, що під час розгляду судової справи, ним було заявлено клопотання про долучення до матеріалів справи копії документів, підтверджуючих знаходження ОСОБА_1 і свідка ОСОБА_3 за межами України, та перенесення слухання справи на грудень 2019 року з метою надання суду особисто ними пояснень по даній справі та по руху транспортного засобу саме 07.10.2019 року, коли ті повертаються на Україну. Суд першої інстанції в першій частині задовольнив клопотання адвоката та долучив копії документів, а в частині перенесення слухання справи на грудень 2019 року - безпідставно відмовив.

В судовому засіданні апеляційної інстанції захисник Приходько Є.В. та ОСОБА_1.С. підтримали доводи поданої апеляційної скарги, наполягали на її задоволенні, просили апеляційний суд скасувати постанову суду першої інстанції та закрити провадження за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
При цьому ОСОБА_1 по суті справи суду пояснив, що напередодні, 06 жовтня 2019 року, він посварився зі своєю дружиною та вжив великої кількості алкоголю, тому 07 жовтня 2019 року зранку зателефонував своєму другу ОСОБА_3 та попросив того відвести його до магазину за покупками і поставити машину на стоянку. ОСОБА_3 погодився допомогти, але пізніше. Приблизно о 13.30 год. до під`їзду його дому прийшов ОСОБА_3 та вони разом на його автомобілі «Dacia Logan» поїхали у справах, за кермом сидів ОСОБА_3 , а він поруч на пасажирському сидінні. Під час поїздки вони з ОСОБА_3 посварилися, той довіз його до магазину «Амстор» м.Сєвєродонецька, зупинив машину на місці паркування та пішов. Сам він, ОСОБА_1 , залишився в машині, пересів на водійське місце, забрав документи та гроші, вийшов з машини і пішов до магазину. Але по дорозі до нього під`їхали працівники патрульної поліції та звинуватили його у тому, що він керував автомобілем у стані алкогольного сп`яніння. У свою чергу він одразу повідомив поліцейським, що за кермом його машини була інша людина, яка пішла, а він був лише пасажиром. Отже вважає, що поліцейські неправомірно склали стосовно нього протокол про адміністративне правопорушення за ст.130 КУпАП, оскільки він у даному випадку не був водієм, а тому відмовився проходити огляд на стан алкогольного сп`яніння. 

Вислухавши пояснення захисника та особи, що притягається до адміністративної відповідальності - ОСОБА_1 , дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи поданої апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з положеннями ст.ст.245,252,280 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Орган (посадова особа) приймає рішення на підставі досліджених доказів, оцінюючи їх за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
Орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

При цьому положеннями статті 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.

Між тим, вказаних вимог закону судом першої інстанції не дотримано з огляду на наступне.
Обґрунтовуючи своє рішення про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, суддя місцевого суду послався, як на докази, на матеріали справи, а саме: протокол про адміністративне правопорушення серії БД №173390 від 07.10.2019 року, складеного в присутності двох свідків; акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, відповідно до якого ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння в присутності двох свідків; пояснення свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 від 07.10.2019 року, які підтверджують ознаки алкогольного сп`яніння у ОСОБА_1 та його відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку; рапорт, щодо обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення; диски з відеозаписами з нагрудних камер поліцейських, які переглянуті судом у присутності захисника та особи, що склала протокол і де чітко видно, як автомобіль супроводжується патрульною машиною і повернувши до ТЦ «Амстор» зупиняється на зупинці і з-за керма виходить саме ОСОБА_1 інших осіб біля автомобіля немає. 
Як вбачається зі змісту протоколу про адміністративне правопорушення від 07.10.2019 року серії БД № 173390, складеного відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.3), 07 жовтня 2019 року о 15-41 годині водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом марки «Dacia Logan», номерний знак НОМЕР_3 , по просп. Космонавтів, 28 м. Сєвєродонецька, з ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння, у встановленому законом порядку, на місці зупинки відмовився у присутності двох свідків., чим порушив вимоги п.2.5 (а) ПДР України.
Відповідно до ч.1 ст.40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою:
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб;
2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Судом апеляційної інстанції були відтворені відеозаписи з нагрудних камер спостереження працівників патрульної поліції, які містяться у тринадцяти файлах на двох DVD дисках, долучених до матеріалів справи (а.с.9).
Так на відеофайлі №20191007193007000698 від 07.10.2019 з часом зйомки 15:40:20 - 15:50:21 зафіксовано, що автомобіль патрульної поліції рухався у напрямку ТЦ «Амстор», за автомобілем темного кольору, зовні схожого на автомобіль «Dacia Logan». На відеозаписі вбачається, що автомобіль, з якого вийшов ОСОБА_1 , стояв на стоянці поблизу ТЦ «Амстор», тобто не було зафіксовано руху саме цього автомобіля, з якого він виходив. Далі, ОСОБА_1 на вимогу поліцейських зупинився та дав пояснення, що він автомобілем не керував, а за кермом була інша особа, яка пішла до торгового центру за покупками. В той же час ОСОБА_1 наполягав на тому, щоб працівники поліції показали йому відеозапис, з якого б вбачалося, що саме він їхав за кермом автомобіля. Однак поліцейські йому у цьому відмовили. При цьому ОСОБА_1 весь час наполягав на тому, що він пішохід, а не водій.
На відеофайлах №20191007192616000692 від 07.10.2019 з часом зйомки 15:50:21 - 16:00:21, №20191007193210000700 від 07.10.2019 з часом зйомки 16:00:21 - 16:10:21 та №20191007192820000694 від 07.10.2019 з часом зйомки 16:10:21 - 16:19:02 зафіксована розмова ОСОБА_1 з працівниками патрульної поліції, в якій він весь час намагався пояснити, що за кермом автомобіля він не знаходився, а був його знайомий. Також зафіксовано, що поліцейськими при спілкуванні з ОСОБА_1 було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з ротової порожнини та поведінка яка не відповідає обстановці. ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, на що той запитав: «Як хто?», та на це працівник поліції відповів, що «Як водій». Після цього ОСОБА_1 відмовився від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому законом порядку на місці та у медичному закладі з підстав того, що автомобілем він не керував, а у нього був тверезий водій, який привіз його на стоянку біля ТЦ «Амстор». Одночасно ОСОБА_1 відмовився від підписування протоколу та від дачі письмових пояснень.

Допитаний під час апеляційного розгляду під присягою свідок  ОСОБА_3 підтвердив раніше дані ним письмові пояснення (а.с.20-21) та дав суду показання про те, що 07 жовтня 2019 року вранці йому зателефонував ОСОБА_1 та попросив побути у нього того дня водієм, оскільки сам він був у нетверезому стані після сварки з дружиною на передодні. Він погодився, але пізніше. Приблизно через дві години, після обіду, він прийшов до під`їзду будинку, де проживає ОСОБА_1. Після чого вони разом на автомобілі «Dacia Logan», який належить ОСОБА_1 , вирушили у справах останнього. За кермом машини сидів він, а ОСОБА_1 поруч на пасажирському сидінні. По дорозі вони посварилися із-за стосунків ОСОБА_1 з дружиною, після чого він довіз ОСОБА_1 до магазину «Амстор» м.Сєвєродонецька, залишив машину на паркуванні, а сам пішов, залишивши ОСОБА_1 самого. Що потім відбувалося він знає лише з розказів останнього. Наполягає, що за кермом автомобіля «Dacia Logan» у той день був саме він, а ОСОБА_1 був пасажиром.
Згідно загальних положень, що містяться у п. 1.1. ПДР України, ці Правила відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти, що стосуються особливостей дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритій території тощо), повинні грунтуватися на вимогах цих Правил.
Як зазначено у п.2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Згідно з п.1,2 розділу 1 Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції», затвердженої Наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 №1452/735 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 11 листопада 2015 за №1413/27858, ця Інструкція визначає процедуру проведення огляду водіїв транспортних засобів на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції (далі - стан сп`яніння), та оформлення результатів такого огляду.
Огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі - поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Між тим, згідно термінології, визначеної п.1.10. ПДР України, водій - особа, яка керує транспортним засобом і має посвідчення водія (посвідчення тракториста-машиніста, тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом, тимчасовий талон на право керування транспортним засобом) відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі. 

Однак, за результатами судового розгляду суд апеляційної інстанції дійшов до переконання про відсутність належних і достатніх доказів для висновку про те, що ОСОБА_1 керував автомобілем за встановлених судом першої інстанції обставин. 
Факт сп`яніння і відмова ОСОБА_1 пройти медичний огляд не заперечуються стороною захисту, але у даному випадку не створюють склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Тому висновки місцевого суду про керування ОСОБА_1 автомобілем з ознаками алкогольного сп`яніння не ґрунтуються на належних доказах та не спростовують версії сторони захисту щодо обставин події. Не є належними доказами у даному випадку рапорт працівника патрульної поліції Кондратенко В.В (а.с.7) та її показання у суді першої інстанції, а також письмові пояснення свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 (а.с.5,6), на які посилався місцевий суд у своєму рішенні, оскільки патрульний поліцейський, як свідок, є зацікавленою особою та його твердження не мають об`єктивного підтвердження, а показання свідків ОСОБА_4 і ОСОБА_5 не доводять факт керування автомобілем саме ОСОБА_1 , а лише підтверджують факт його відмови від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до положень  ст.1 та ч.1 ст.2 КУпАП  завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
Законодавство України про адміністративні правопорушення складається з цього Кодексу та інших законів України.
Презумпція невинуватості - є конституційною гарантією, яка закріплена статтею 62 Основного закону України та передбачає, що особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду.
Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину.
Положеннями ч.1 ст.11 Загальної Декларації прав людини від 10.12.1948 та ч.2 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 01.11.1950, ратифікованою Україною 17.97.1997 передбачено, кожен, кого обвинувачено у вчиненні кримінального правопорушення, вважається невинуватим доти, доки його вину не буде доведено в законному порядку.
Апеляційний суд наголошує, що правова природа адміністративної відповідальності також ґрунтується на конституційних принципах та правових презумпціях.
Так, згідно п.4.1. мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 22 грудня 2010 року №23-рп/2010  у справі щодо офіційного тлумачення положень частини першої статті 14-1 Кодексу України про адміністративні правопорушення (справа про адміністративну відповідальність у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху) зазначено, що Конституційний Суд України дійшов висновку, що адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до адміністративної відповідальності ґрунтуються на конституційних принципах та правових презумпціях, які зумовлені визнанням і дією принципу верховенства права в Україні.
Наведені правові позиції закріплюють, що особа не вважається винною, доки її вина не буде доведена у встановленому законом порядку. Тобто особа не повинна доказувати свою невинуватість і його поведінка вважається правомірною, доки не доведено зворотнє.
В Рекомендаціях №R (91) 1 Комітету Міністрів Ради Європи «Про адміністративні санкції» одним із принципів застосування адміністративних стягнень є встановлення обов`язку нести тягар доказування саме для адміністративних органів (принцип 7).
Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та Протоколи до неї є частиною національного законодавства України, відповідно до статті 9 Конституції України, як чинний міжнародний договір, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Окрім того, стаття 17 Закону України №3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачає застосування судами Конвенції та практики ЄСПЛ як джерела права, а стаття 18 цього Закону визначає порядок посилання на Конвенцію та практику Суду. 
Європейський суд з прав людини (ЄСПЛ) в своїх рішеннях неодноразово зазначав, що санкції, які згідно національному законодавству Договірних держав не входять у сферу кримінальних покарань, можуть вважатися такими в світлі положень Конвенції. У своїх рішеннях у справах «Малофєєв проти Росії від 30 травня 2013 року», «Малиге проти Франції від 23 вересня 1998 року», «Озтюрк проти Германії» ЄСПЛ визнав адміністративні правопорушення кримінальними злочинами, які підпадають під гарантії статі 6 Конвенції.
Крім того, у п.21 свого рішення у справі «Надточий проти України від 15 травня 2008 року» ЄСПЛ зазначив, що український уряд визнав кримінально-правовий характер Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Як зазначено в преамбулі Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р., з наступними змінами, цей Закон регулює відносини, що виникають у зв`язку з обов`язком держави виконати рішення ЄСПЛ у справах проти України; з необхідністю усунення причин порушення Україною Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і протоколів до неї; з впровадженням в українське судочинство та адміністративну практику європейських стандартів прав людини; зі створенням передумов для зменшення числа заяв до ЄСПЛ.
У справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21 квітня 2011 року та «Барбера, Мессеге і Ябардо проти Іспанії» від 06 грудня 1998 року Європейський Суд вирішив, що «суд при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п.150, п.253).

Апеляційний суд констатує відсутність прямих доказів керування ОСОБА_1 автомобілем за указаних у постанові місцевого суду обставин. Припущення свідка має високу вірогідність, але без підтвердження іншими доказами, залишається припущенням, яке трактується на користь обвинувачуваної особи і само по собі не може бути покладено в основу висновку про винуватість.
Інші доводи апеляції для вирішення справи по суті значення не мають.
Отже слід дійти висновку про недоведеність «поза будь-яким розумним сумнівом» факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 у даній справі.
У зв`язку з чим висновки суду першої інстанції щодо встановлення фактичних обставин справи, які наведені у постанові суду, не відповідають зібраним у справі та перевіреним апеляційним судом доказам у їх сукупності.
За наслідками розгляду апеляційної скарги суд апеляційної інстанції, відповідно до ч.8 ст.294 КУпАП, має право:
1) залишити апеляційну скаргу без задоволення, а постанову без змін;
2) скасувати постанову та закрити провадження у справі;
3) скасувати постанову та прийняти нову постанову;
4) змінити постанову.
Підсумовуючи вищенаведене апеляційний суд дійшов висновку про те, що рішення суду першої інстанції є незаконним, а його висновки про винність особи у вчиненні адміністративного правопорушення не ґрунтується на належних доказах.
За таких обставин апеляційна скарга захисника Приходька Є.В. підлягає задоволенню, а постанова судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, підлягає скасуванню, із закриттям провадження у справі на підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

На підставі п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, керуючись ст.294 КУпАП, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу захисника Приходька Є.В. - задовольнити.

Постанову судді Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 18 листопада 2019 року, якою ОСОБА_1 визнано винним та притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП - скасувати, а провадження у справі закрити у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною й оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

СУДДЯ ЛУГАНСЬКОГО 
АПЕЛЯЦІЙНОГО СУДУ                                         В.В. РУДЕНКО