Справа № 454/1034/19                                Головуючий у 1 інстанції: Адамович М.Я. 
Провадження № 22-ц/811/3981/19                        Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В. 
Категорія: 70

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
       25 лютого 2020 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючого - судді Ніткевича А.В., 
                                       суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,  
розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 на рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року в складі судді Адамовича М.Я. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів,-
встановила:
У квітні 2019 року позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про зміну розміру аліментів, просив зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на корись ОСОБА_3 на двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини до 1/4 частини його доходів щомісячно; зменшити розмір аліментів, які стягуються з нього на користь ОСОБА_1 на двох неповнолітніх дітей з 1/3 частини до 1/4 частини його доходів щомісячно.
Вимоги обґрунтовував тим, що перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого у них є двоє спільних неповнолітніх синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яких з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно.
16.07.2015 зареєстрував шлюб з ОСОБА_1 та в них народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких з нього стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно.
Таким чином, на аліменти стягується 65% його доходу - 8399,28 грн.
Вважає такий розмір несправедливим, оскільки на кожну дитину припадає близько 2099 грн., з чого слідує, що він фактично сам несе обов`язок по утриманню всіх дітей, оскільки йому на проживання залишається лише 35% заробітку, що становить 5114,78 грн. Просив позов задовольнити.
Оскаржуваним рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року, з врахуванням ухвали цього ж суду від 05 листопада 2019 року, позов задоволено частково.
Зменшено розмір аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Сокальського районного суду Львівської області від 19.12.2018р. з ОСОБА_2  на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходу щомісячно.
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на неповнолітніх дітей: дочку ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та сина ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, з подальшою індексацією, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до досягнення старшою дитиною повноліття.
У зв`язку із зменшенням розміру аліментів припинено стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на підставі судового наказу Сокальського районного суду від 19.12.2018р. по справі № 454/4005/18.
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів - відмовлено.
Рішення суду оскаржили відповідачка ОСОБА_1 та позивач ОСОБА_2 , вважають рішення незаконним, необгрунтованим, дискримінаційним по відношенню до ОСОБА_1 .
В апеляційній скарзі зазначають, що аліменти, які стягуються із ОСОБА_2 становлять 65 % його чистого доходу, що є несправедливим, оскільки із суми, яка стягується, на кожну із 4 дітей припадає по 2099,82 грн., що свідчить про те, що обов`язок по утриманню дітей він несе одноособово, а відповідна сума для сільської місцевості є занадто високою.
Звертають увагу на те, що ОСОБА_2 сплачує колишній дружині 4199,64 грн., що є несправедливим, оскільки мінімальна зарплата в Україні становить 4173,00 грн., з якої вираховуються податок.
Покликаються на те, що ОСОБА_3 має іншу сім`ю, працює та отримує доходи, згідно законодавства має такий же обов`язок по утриманню дітей, при цьому, ОСОБА_2 перебував на амбулаторному лікуванні у зв`язку із закритою травмою грудної клітки, перелому 7-9 ребер, на що потрібні значні кошти, сплачує комунальні послуги та має на утриманні непрацездатного батька.
Позивач ОСОБА_2 вважає, що справедливим буде стягнення з нього аліментів в розмірі 1/4 частини всіх його доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Відповідач ОСОБА_1 заперечує мотиви суду, які викладені у рішенні, вважає їх однобічними та надуманими, зазначає, що суд не роз`яснював їй наслідки вчинення відповідних процесуальних дій.
На думку, апелянтів стаття 206 ЦПК України могла бути застосована, якщо б у справі був лише один відповідач.
Зазначають, що суд не перевірив, чи заява про визнання позову відповідає інтересам неповнолітніх дітей та чи не суперечить нормам сімейного законодавства.
Встановивши факт хвороби матері позивача, суд жодним чином не врахував такий факт при вирішенні позову.
Не погоджуються із тим, що ОСОБА_1 проживає з позивачем, а відповідна адреса зазначена у зв`язку з вимогою ЦПК України.
Судом першої інстанції не залучено до справи орган опіки та піклування, який не давав висновку з приводу можливості зменшення розміру аліментів лише з однієї відповідачки. 
Просять скасувати рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити повністю. Стягнути в користь ОСОБА_2 судові витрати понесені в суді першої та апеляційної інстанцій.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою. 
Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).
Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З матеріалів справи вбачається, що предметом судового розгляду є стягнення аліментів, розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
При цьому, згідно з ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі та доводи скарги, колегія суддів вважає, що скаргу необхідно залишити без задоволення виходячи із такого.
Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Задовольняючи частково позовні вимоги місцевий суд виходив з того, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним і у зв`язку із наявністю обставин, передбачених ст. 192 СК України, може бути зменшений, при цьому, закон встановлює можливість врахувати такі обставини (зміну матеріального стану), які виникли після постановлення попереднього рішення про стягнення аліментів і визначити розмір аліментів в іншому розмірі з врахуванням нових обставин.
Крім цього, суд зазначив, що до спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й інші норми присвячені обов`язку батьків утримувати своїх дітей, зокрема ст.ст. 182, 183, 184 СК України.
При цьому, суд врахував, що відповідач ОСОБА_1 позовні вимоги визнала, це є підставою для ухвалення рішення про задоволення позову, при цьому задовольняючи позов у цій частині, суд виходив з того, що позивач ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_1 перебувають в зареєстрованому шлюбі, проживають за однією адресою, за відсутності доводів щодо роздільного ведення спільного господарства, доходи позивача, які залишаються після сплати аліментів, також витрачаються на сім`ю, до складу якої входять і ОСОБА_1 та їх спільні діти.
Що стосується вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , суд врахував, що позивач має нормальний стан здоров`я, так як в нього відсутні хронічні захворювання, які можуть бути перешкодою для його працевлаштування, він є працездатною особою, оскільки після перебування на лікуванні, він надалі продовжує працювати, жодних обмежень з цього приводу в нього немає, його матеріальний стан, навіть з відрахуванням аліментів, є задовільним та стабільним, що в свою чергу не тільки не звільняє від обов`язку утримувати своїх спільних з ОСОБА_3 неповнолітніх дітей, а навіть дозволяє позивачу виконувати свої зобов`язання щодо сплати аліментів в розмірі, визначеному судом.
Покликання позивача на те, що він утримує своїх батьків не підтверджено жодними доказами, крім цього батьки останнього забезпечені пенсією, водночас такі обставини не звільняють його від обов`язку утримувати своїх неповнолітніх дітей.
Крім цього, з наданих ОСОБА_3 довідок, їх спільні неповнолітні сини вже навчаються у школі, що потребує значно більших витрат, ніж станом на день ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів.
Більше того, суд зазначив, що звертаючись з позовом до суду, позивач фактично не вказав обставин, що мають істотне значення для зменшення розміру аліментів нижче розміру гарантованого законом, та зміни способу стягнення, як і не надав доказів про погіршення його матеріального стану.
Перевіряючи законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до ст.ст. 51 Конституції України, 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно із ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Згідно із ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Судом першої інстанції беззаперечно встановлено, що позивач ОСОБА_2 з 22.09.2009, актовий запис № 18 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , від якого у них є двоє спільних неповнолітніх дітей: сини ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується рішенням Сокальського районного суду Львівської області від 28.02.2013, яким шлюб між ними розірваний, а також свідоцтвами про народження дітей (а.с. 17).
З позивача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 стягуються аліменти на двох неповнолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів його доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 09.07.2012 і до досягнення дітьми повноліття, що підтверджується постановою від 15.08.2012 про відкриття виконавчого провадження та постановою про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника (а.с. 13-15а).
Згідно свідоцтва про шлюб та свідоцтв про народження, витягу з будинкової книги, судового наказу, позивач ОСОБА_2 з 16.07.2015 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , проживає разом з нею та у них є двоє спільних малолітніх дітей: дочка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та син ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на яких з позивача стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки усіх видів його заробітку (а.с. 8-12).
Позивач ОСОБА_2 працює на посаді підземного електрослюсара у ДП «Львіввугілля Шахта «Лісова», отримує заробітну плату (а.с. 25).
Звертаючись з позовними вимогами про зменшення розміру аліментів, які стягуються з нього за попередніми судовими рішеннями позивач ОСОБА_2 свої доводи зводив до того, що з нього стягуються майже 65 % чистого доходу, звертав увагу на те, що перебував на амбулаторному лікуванні, а отримуючи кошти у відповідному розмірі відповідачки можуть не працювати, оскільки такі є більшими за мінімальну заробітну плату визначену законом (а.с. 22-24).
Подавши 02.07.2019 відзив на позовну заяву ОСОБА_3 заперечувала позовні вимоги та зазначала, що зменшення аліментів з 1/3 до 1/4 частини з доходу позивача негативно вплине на матеріальне становище дітей. Подала довідки про свої доходи, про навчання дітей у школі та витяг з історії хвороби. В подальшому, також подала копію медичної картки амбулаторного хворого (а.с. 43-50, 99-102).
В свою чергу, 03.10.2019 відповідач ОСОБА_1 подала заяву про розгляд справи у її відсутності та повідомила суду про те, що позовні вимоги позивача ОСОБА_2 визнає у повному обсязі, просила позов задовольнити (а.с. 105).
Законом України від 17 травня 2017 року № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набув чинності 08 липня 2017 року, внесено зміни до Сімейного кодексу України. 
Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до вказаної норми аліменти на утримання дитини можуть бути стягнуті на користь того з батьків, з ким вона проживає та на чиєму утриманні вона перебуває.
Таким чином, положеннями СК України спосіб стягнення аліментів (у частці від доходу відповідача чи у твердій грошовій сумі) поставлений в залежність від вимоги того, хто має на них право.
Частиною 1 ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. 
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).
При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки статті 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13.
Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.ст. 13, 76, 77 ЦПК України).
Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Стаття 81 ЦПК України надає право сторонам та іншим учасникам справи подавати докази на підтвердження своїх вимог або заперечень. 
Колегія суддів враховує те, що оскаржуючи рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року, як позивач ОСОБА_2 та і відповідачка ОСОБА_1 просять про задоволення скарги та позовних вимог, відповідно, при цьому відповідачка ОСОБА_1 у мотивах такої одночасно зазначає про те, що рішення по відношенню до неї є дискримінаційним, а суд не роз`яснив їй наслідки вчинення процесуальних дій, зокрема наслідки визнання позову.
Таким чином, незважаючи на відповідні доводи, які на думку апелянта ОСОБА_1 є підставою для скасування оскаржуваного рішення, остання просить про задоволення позовних вимог, тобто і надалі визнає вимоги позивача про зменшення розміру аліментів, які стягуються на підставі судового наказу Сокальського районного суду Львівської області від 19.12.2018  з ОСОБА_2  на її користь на неповнолітніх дітей ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6., та ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_4 з 1/3 до 1/4 частин всіх видів його заробітку (доходу).
Інших доводів відповідачка ОСОБА_1 не називає, при цьому таким доводам суд першої інстанції надав належну правову оцінку, підстави для переоцінки доказів відсутні, а процесуальні порушення, які на думку ОСОБА_1 , допущені судом першої інстанції, на правильність рішення суду по суті спору не впливають, тому до уваги колегією суддів не приймаються.
Що стосується доводів позивача ОСОБА_2 та відповідачки ОСОБА_1 про наявність, на їх думку, підстав для зміни розміру аліментів, які стягуються з позивача на користь ОСОБА_3 , колегія суддів враховує таке.
Статтею 7 ЗУ «Про державний бюджет України на 2020 рік» визначено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень.
Безумовно, що розмір аліментів та вирішення відповідних питань, які стосуються матеріального забезпечення та належного утримання батьками своїх дітей, повинні вираховуватися із зазначених сум.
Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що стягнення з ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/3 частки від усіх його заробітків (доходів) в користь кожної із жінок на утримання двох дітей, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку в місяць є мінімальним гарантованим розміром аліментів, визначених законом та відповідає вимогам СК України. 
Поряд з цим, колегія суддів бере до уваги те, що відповідачка ОСОБА_1 двічі, як в суді першої інстанції, так і на стадії апеляційного перегляду погодилась на аліменти в розмірі 1/4 частки від усіх доходів позивача.
Покликання позивача на особисте амбулаторне лікування, утримання батьків, зазначених обставин не спростовують, оскільки позивач ОСОБА_2 , маючи дітей від двох жінок, зобов`язаний утримувати їх усіх.
Більше того, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду та враховує те, батьки позивача забезпечені пенсією, що стверджується довідкою № 2698/02.27-26 від 24.07.2019, відповіддю № 10-09-1852 від 26.07.2019.
Доказів непосильності сплати аліментів у визначеному судом розмірі, позивач ОСОБА_2 апеляційному суду, не подав.
Поряд з цим, позивач ОСОБА_2 дійсно не довів суду, в контексті ст. 192 СК України те, що його матеріальний або сімейний стан змінилися настільки, що унеможливлює виплату ним аліментів в користь ОСОБА_3 на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходів), що свідчить про обґрунтованість та законність висновків суду першої інстанції.
В свою чергу, надані ОСОБА_3 довідки свідчать про те, що спільні з позивачем неповнолітні сини вже навчаються у школі, що потребує значно більших витрат, ніж станом на день ухвалення рішення про стягнення з позивача аліментів, при цьому заробітна плата позивачки, згідно наданої нею довідки, становить близько 4200 грн., тому такий дохід позивачки, з врахуванням того, що на ній також лежить тягар комунальних платежів в котре підкреслюють необхідність та залежність від аліментів, які стягуються з позивача.
Окремо колегія суддів звертає увагу на те, що підстави обов`язкової участі органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою у сімейних спорах, є визначені ч. 4 ст. 19 СК України, тому покликання апелянтів на те, що суд не залучив до розгляду даної справи, у якій вирішується питання про зменшення розміру аліментів, орган опіки та піклування, є безпідставним.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для її задоволення немає.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України,  колегія суддів, -
постановила:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 та  ОСОБА_2 - залишити без задоволення.
Рішення Сокальського районного суду Львівської області від 04 жовтня 2019 року - залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 25 лютого 2020 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич 

Судді:        С.М. Бойко

С.М. Копняк