Дата документу 26.02.2020 Справа № 329/879/19

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

 
         Єдиний унікальний № 329/879/19                                             Головуючий у 1 інстанції 
         № провадження 22-ц/807/930/2020 Ломейко В.В.
Доповідач: Бєлка В.Ю.

ПОСТАНОВА
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 лютого 2020 року                                                м. Запоріжжя

Запорізький Апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого: Бєлки В.Ю.
        Суддів: Кухаря С.В.
                Онищенко Е.А.                
За участю секретаря: Книш С.В.
       
       розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Коваленка Романа Йосиповича на заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
       У жовтні 2019 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, посилаючись на те, що відповідно до укладеного договору № б/н, 19.04.2007 року відповідач отримав кредит у розмірі 8700,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36,00% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки.
Вказує, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконує, в результаті чого, станом на 31.08.2019 року має заборгованість в розмірі 230 521,84 грн., яка складається з: 8 069,26 грн. – заборгованості за кредитом, 222 252,58 грн. – заборгованості по процентам за користування кредитом, 200,00 грн. - заборгованості за пенею та комісією.
Звертає увагу, що законодавством не передбачено вимагати від боржника повернення лише повної суми заборгованості. А кредитодавець на свій розсуд може вимагати від боржника будь-яку частину суми заборгованості за кредитом.
Таким чином, заборгованість до стягнення становить 126 241,13 грн., яка складається з: 8 069,26 грн. – заборгованість за кредитом, 118 171,87 грн. – заборгованість по процентам за користування кредитом з 19.04.2007 року по 31.10.2018 року. 
Зазначає, що відповідач в добровільному порядку заборгованість за кредитним договором не сплачує.
Посилаючись на зазначені обставини просило суд стягнути з відповідача лише частину суми заборгованості у розмірі 126 241,13 грн. за кредитним договором № б/н від 19.04.2007 року та стягнути судові витрати по справі.
Заочним рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року позовні вимоги задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 19.04.2007 року у розмірі 8 069 грн. 26 коп. (заборгованість за кредитом) та судовий збір у розмірі 123 грн., а всього: 8 192 грн. 26 коп.
В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовлено.
У апеляційній скарзі представник АТ КБ «ПриватБанк» - Коваленко Р.Й. зазначає, що рішення суду постановлено з порушенням норм матеріального і процесуального права. Апеляційну скаргу мотивує тим, що суд відмовляючи у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості виходив з того, що відсутні підстави вважати, що при укладенні договору з банком не дотримано вимог про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження із споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Залишилось поза увагою суду, що відповідно до заяви, яка заповнена та підписана відповідачем, останнім висловлена згода про оформлення договору, отримання кредитної картки «Універсальна» та засвідчені встановлені заявою розмір відсотків, комісії та інші платежі. Дії з користування кредитним коштами свідчать про визнання заборгованості по кредиту та згоду з умовами кредитування. Просить скасувати рішення суду в частині не задоволених позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги банку, в іншій частині рішення суду залишити без змін.
Вислухавши доповідь судді, вивчивши апеляційну скаргу та матеріали справи, колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Згідно п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України за результатами розгляду апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, апеляційний суд має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено і підтверджено матеріалами справи, що 19 квітня 2007 року між АТ КБ «ПриватБанк» та  ОСОБА_1  укладено договір у вигляді підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку. Підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між ним та банком Договір про надання банківських послуг. Відповідач ознайомилася у письмовому вигляді та зобов`язалася регулярно ознайомлюватися із змінами «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на сайті банку www.рrіvаtbаnk.uа, що підтверджується її особистим підписом у анкеті-заяві. 
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за зазначеним кредитним договором утворилася заборгованість у сумі 230 521 грн. 84 коп., з яких 8 069 грн. 26 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 222 252 грн. 58 коп. – заборгованість за процентами, 200 грн. – заборгованість за пенею та комісією. Проте банк пред`являє до боржника вимогу в сумі 126 241 грн. 13 коп., з яких 8 069 грн. 26 коп. – заборгованість за тілом кредиту, 118 171 грн. 87 коп. – заборгованість за процентами.
Задовольняючи позовні вимоги банку в частині стягнення з відповідача основної суми заборгованості за кредитом, суд першої інстанції виходив з того, що вважав вимогу позивача про стягнення цієї суми обґрунтованою та доведеною. Відмовляючи в задоволенні решти позовних вимог, суд виходив з недоведеності банком факту укладання договору позики саме на тих умовах, на які посилається позивач.
Колегія суддів погоджується із зазначеними висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з ст. 12, 81 ЦПК Україникожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Із матеріалів справи вбачається, що Умови та правила надання банківських послуг, надані позивачем,ОСОБА_1 не підписані, а отже колегія вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що банком не доведено належними доказами з якими саме умовами погоджувався відповідач.
Також, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що Умови та правила надання банківських послуг мають мінливий характер, а тому їх редакцію, надану позивачем, не можна вважати частиною спірного кредитного договору. 
Зазначені висновки суду узгоджуються з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною в постанові від 03 липня 2019 року в справі № 342/180/17. 
Окрім того, колегія суддів відхиляє довід скаржника щодо незаконної відмови судом в стягненні з відповідача суми заборгованості за процентами. 
Так, банк посилається на той факт, що в анкеті-заяві, підписаної ОСОБА_1 , зазначено відсоткову ставку – 1 % на суму залишку заборгованості по кредиту. Проте, на підтвердження суми боргу АТ КБ «ПриватБанк» надав розрахунок, здійснений виходячи з плаваючої річної відсоткової ставки, розмір якої, за час, що охоплений розрахунком складає – 36 %, 30 %, 34,8 %, 43,2 %. В той час коли банк в позовній заяві посилається на процентну ставку в розмірі 36 % на рік. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що банк в апеляційній скарзі посилається на позовну вимогу, яку не висував в суді першої інстанції та яка не доведена належними та допустимими доказами, оскільки вона ґрунтується на неналежному розрахунку. 
Також колегія суддів відхиляє довід апеляційної скарги банку, щодо помилковогонезастосування судом першої інстанції положень ст. 1048 ЦК України, оскільки звертаючись до суду з позовом, банк зазначеної вимоги не пред`явив, відповідних розрахунків не надав.
Відповідно до ч. 6 ст. 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Інші докази та обставини, на які посилається скаржник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Таким чином, судова колегія вважає, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення, а тому не є суттєвими і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу представника Акціонерного товариства Комерційний Банк «ПриватБанк» - Коваленка Романа Йосиповича залишити без задоволення.
Заочне рішення Чернігівського районного суду Запорізької області від 09 грудня 2019 року вцій справі залишити без змін.
                 Дата складання повної постанови 02 березня 2020 року.
                Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий: В.Ю. Бєлка

Судді: С.В. Кухар
       
                Е.А. Онищенко