ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
18 лютого 2020 року
м. Київ
Справа №573/1369/15
Провадження № 51-4726км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю 
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
засудженого                                               ОСОБА_6 ,
захисника                                                   ОСОБА_7 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 на ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року ОСОБА_8 визнаний винним у вчиненні злочинів передбачених п.6 ч.2 ст. 115, ч.4 ст.187, ч.2 ст.15, ч.2 ст.194, ст. 70 КК України та засуджений до 15 років позбавлення волі.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 травня 2012 року зазначений вирок залишено без змін.
Засуджений ОСОБА_6 звернувся із заявою про перегляд за нововиявленими обставинами зазначеного вироку апеляційного суду.
Ухвалою Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року вказану заяву залишено без задоволення.
Не погоджуючись з рішення суду першої інстанції, ОСОБА_6 подав апеляційну скаргу.
Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року ухвалу місцевого суду залишено без зміни.
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, які її подала
У касаційній скарзі засуджений ОСОБА_6 порушує питання про скасування судових рішень та призначення нового розгляду в суді першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що Конотопський міськрайонний суд Сумської області не повноважний переглядати вирок апеляційного суду, що при обранні присяжних не був присутній його захисник, що суд присяжних не досліджував матеріали справи, що апеляційний суд не розглянув всі доводи його апеляційної скарги, а також не виклав в ухвалі повністю зміст його апеляційної скарги. Зазначається, що при постановленні вироку суд посилався на постанову про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 січня 2011 року, разом з тим вказана постанова була скасована 11 липня 2012 року, на що в подальшому суди при розгляді його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку не звернули уваги. Крім того, зазначається про необхідність застосування положень ч. 5 ст. 72 КК України.
Позиції учасників судового провадження
Засуджений ОСОБА_6 та його захисник просили задовольнити касаційну скаргу та скасувати судові рішення і призначити новий розгляд в суді першої інстанції.
Прокурор не підтримала касаційну скаргу та просила судові рішення залишити без зміни.
Інші учасники судового провадження були належним чином повідомлені про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви Суду
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції в межах касаційної скарги перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 , Верховний Суд дійшов висновку про її часткове задоволення з таких підстав.
Положеннями ст. 438 КПК України визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 1) істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; 2) неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; 3) невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого. При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
За нормами ч. 1 ст. 412 КПК України істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону є такі порушення вимог КПК України, які перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване рішення судове рішення.
Як вбачається з матеріалів провадження, засуджений ОСОБА_6 перед судами першої та апеляційної інстанцій порушував питання про скасування ухвали суду першої інстанції при цьому в обґрунтування зазначав, що постанова про відмову в порушенні кримінальної справи від 21 січня 2011 року, на яку послався суд першої інстанції при постановленні вироку, була скасована 11 липня 2012 року.
Залишаючи заяву ОСОБА_6 без задоволення, суд першої інстанції вказав на те, що твердження засудженого про застосування щодо нього недозволених методів слідства були предметом перевірки судів як першої інстанції, так і суду касаційної інстанції, проте при цьому суд першої інстанції не надав відповідної оцінки вищезазначеним доводам засудженого щодо скасування постанови про відмову в порушенні кримінальної справи. Також суд першої інстанції не перевірив, чи могло вплинути скасування зазначеної постанови на законність постановленого щодо ОСОБА_6 вироку, чи є скасування цієї постанови нововиявленою обставиною в розумінні ст. 459 КПК України.
Вказані доводи залишилися поза увагою і суду апеляційної інстанції, який навів формальні мотиви на їх спростування. Разом з тим, перевірка зазначених доводів має суттєве значення для вирішення питання щодо наявності чи відсутності підстав для перегляду справи за нововиявленими обставинами.
А тому в цій частині Верховний Суд вважає доводи касаційної скарги засудженого ОСОБА_6 обґрунтованими.
Поряд з наведеним, засуджений у касаційній скарзі вказує на процесуальні порушення, які були допущені судом першої інстанції при формуванні суду присяжних та при винесенні останнім свого рішення.
При перевірці вказаних доводів Верховний Суд виходить з правової позиції, яка міститься у постанові об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 04 листопада 2019 року (справа №496/4533/17), відповідно до якої за змістом ч. 3 ст. 31, ч. 2 ст. 383, ст. 384 КПК України обвинувачений у вчиненні злочину, за який передбачено покарання у виді довічного позбавлення волі, має право на розгляд кримінального провадження щодо нього в суді першої інстанції судом присяжних, проте таке право не виникає на стадії перегляду судових рішень в апеляційному, касаційному порядку, а також за нововиявленими або виключними обставинами.
Перевіривши доводи касаційної скарги засудженого про відсутність у Конотопського міськрайонного суду Сумської області повноважень щодо розгляду заяви про перегляд за нововиявленими вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року, Верховний Суд вважає їх неспроможними, оскільки у зв`язку зі змінами кримінального процесуального закону апеляційний суд позбавлений права розглядати кримінальні справи як суд першої інстанції, у тому числі і заяви про перегляд вироку, який був постановлений апеляційним судом як судом першої інстанції. А тому передача зазначеної заяви на розгляд Конотопського міськрайонного суду Сумської області відповідає нормам кримінального процесуального закону. 
Поряд з наведеним, Верховний Суд не знаходить підстав для задоволення доводів касаційної скарги засудженого щодо зарахування на підставі ч. 5 ст. 72 КК України в редакції Закону України № 838- VIII у строк покарання строк його перебування під вартою у зв`язку з розглядом його заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року, тобто після набрання цим вироком законної сили, оскільки положення ст. 72 КК України стосуються строку перебування під вартою до набрання вироком законної сили.
Виходячи з зазначеного та керуючись статтями 433, 434, 436-438, 440, 441, 442 КПК України, Верховний Суд вважає, що касаційна скарга засудженого підлягає частковому задоволенню.
З цих підстав Верховний Суд постановив:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_6 задовольнити частково.
Ухвалу Конотопського міськрайонного суду Сумської області від 21 грудня 2017 року та ухвалу Полтавського апеляційного суду від 13 березня 2019 року щодо заяви про перегляд за нововиявленими обставинами вироку Апеляційного суду Сумської області від 28 грудня 2011 року – скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                              ОСОБА_3