ОКРЕМА ДУМКА

17 лютого 2020 року 
Київ
справа №820/3556/17
адміністративне провадження №К/9901/23672/18
Судді Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду Васильєвої І.А.
у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області (правонаступник Головного управління ДФС у Харківській області) про скасування податкового повідомлення-рішення.

Верховний Суд постановою від 17.02.2020 касаційну скаргу Головного управління ДФС у Харківській області задовольнив, постанову Харківського окружного адміністративного суду від 25.10.2017 року та ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 04.12.2017 року у справі № 820/3556/17 скасував та ухвалив нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління ДПС у Харківській області (правонаступник Головного управління ДФС у Харківській області) про скасування податкового повідомлення-рішення відмовив.

Задовольняючи позовні вимоги, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли висновку, що будівля млина відноситься до будівель підприємств харчової промисловості, а відтак в силу підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України не є об`єктом оподаткування податком на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, позаяк вказані положення не містять обмежень щодо використання чи невикористання таких об`єктів. 

Ухвалюючи судове рішення та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, Верховний Суд  у складі судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів, інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду, дійшов висновку, що застосування підпункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України можливе у разі якщо власниками об`єктів промисловості є фізичні та інші юридичні особи, в тому числі нерезиденти, та за умови (з врахуванням виду їх діяльності) використання таких об`єктів за функціональним призначенням, тобто для промислового виробництва (виготовлення промислової продукції будь-якого виду).

Вважаємо рішення помилковим з огляду на таке. 

Об`єктом оподаткування, згідно положень підпункту 266.2.1. пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України,   є об`єкт житлової та нежитлової нерухомості, в тому числі його частка.

Пунктом «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України встановлено, що не є об`єктом оподаткування будівлі промисловості, зокрема виробничі корпуси, цехи, складські приміщення промислових підприємств.

Таким чином, положеннями підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України  встановлюються податкові пільги із податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки. 

Відповідно до пункту 30.1 статті 30 Податкового кодексу України податкова пільга - передбачене податковим та митним законодавством звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податку та збору, сплата ним податку та збору в меншому розмірі за наявності підстав, визначених пунктом 30.2 цієї статті. 

Підставами для надання податкових пільг є особливості, що характеризують певну групу платників податків, вид їх діяльності, об`єкт оподаткування або характер та суспільне значення здійснюваних ними витрат (пункт 30.2 статті 30 Податкового кодексу України).

Підставою для звільнення платника податків від обов`язку щодо нарахування та сплати податків за правилами пункту «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України є особливість, що характеризує об`єкт оподаткування. 

Застосовуючи об`єктно-функціональний підхід до визначення податкової пільги у пункті «є» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України законодавець ключовим критерієм обрав функціональне призначення будівлі, а не належність конкретному суб`єкту-платнику. 

Обмежувальне тлумачення за рахунок введення додаткової ознаки  надання пільги по сплаті податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, - звільнення від оподаткування за критерієм «будівлі промисловості», лише об`єктів нежитлової нерухомості промислових підприємств є проявом негативної дискреції податкового органу та зумовлює нерівність суб`єктів господарювання, оскільки положеннями підпункту 266.1.1 пункту 266.1 статті 266 Податкового кодексу України визначено, що платниками податку є фізичні та юридичні особи, в тому числі нерезиденти, які є власниками об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості.

Конструкція вказаної правової норми виключає поширювальне тлумачення умов застосування досліджуваної податкової пільги. Достатньою підставою для звільнення від оподаткування є специфіка об`єкта оподаткування - наявність спеціального статусу будівлі, а саме статусу будівлі промисловості. При цьому, будь-яких інших умов (застережень) для застосування відповідної податкової пільги (наприклад: використання будівлі з метою провадження виробничої діяльності, використання будівлі спеціальним суб`єктом тощо) вказана норма не містить. Якщо інші податкові пільги зі сплати податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки можуть передбачати декілька умов застосування пільги (наприклад: наявність специфічного об`єкта та спеціального суб`єкта, що їх використовує (пункт «е» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України); наявність спеціального суб`єкта та використання в порядку реалізації специфічної діяльності (пункт «и» підпункту 266.2.2 пункту 266.2 статті 266 Податкового кодексу України) тощо, то в аспекті будівель промисловості умова для застосування одна - наявність спеціального статусі в будівлі, як будівлі промисловості.

Недостатня чіткість податкового законодавства передбачає застосування компенсаторних правозастосовних нормативних механізмів - презумпції правомірності рішень платника податку в разі, коли норма закону чи іншого нормативно-правового акта, виданого на підставі закону, або якщо норми різних законів чи різних нормативно-правових актів припускають неоднозначне (множинне) трактування прав та обов`язків платників податків або контролюючих органів, внаслідок чого є можливість прийняття рішення на користь платника податків, так і контролюючого органу (підпункт 4.1.4 пункту 4.1 статті 4 та пункт 56.21 статті 56 Податкового кодексу України), визначає напрям вирішення існуючих колізій нормативно-правового регулювання на користь пріоритету інтересів особи.

Таке застосування вказаної правової норми відповідає принципам рівності усіх платників перед законом, недопущення будь-яких проявів податкової дискримінації (підпункт 4.1.2 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України), єдиного підходу до встановлення податків і зборів (підпункт 4.1.11 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України) і нейтральності оподаткування (підпункту 4.1.8 пункту 4.1 статті 4 Податкового кодексу України).

Враховуючи викладене, вважаю, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права.

Суддя:                                                                                      І.А. Васильєва