ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

08 січня 2020 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 750/6768/19
Головуючий у першій інстанції - Требух Н. В.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/58/20

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого-судді: Мамонової О.Є.,
суддів: Бобрової І.О., Кузюри Л.В.,

сторони:
позивач: ОСОБА_1 ,
відповідач: Головне управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державна казначейська служба України,

розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2019 року (ухвалене о 12:31, повний текст рішення складено 03 жовтня 2019 2019 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, -

                                      У С Т А Н О В И В:

У червні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів, в якому просив:
- визнати, що протиправні дії Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області (далі по тексту - ГУ ПФУ в Чернігівській області), встановлені у постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017, і тривале невиконання судового рішення призвело до моральної школи у розмірі 50 000 грн;
- стягнути з Державного бюджету України на його користь у відшкодування моральної шкоди 50 000 грн шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України (далі по тексту - ДКС України) з єдиного казначейського рахунку.
Позов обґрунтовував тим, що рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017, яке набрало законної сили 17.01.2018, визнано протиправними дії відповідача щодо обчислення і виплати пенсії ОСОБА_1 з грошового забезпечення без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 9 135 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 9 135 грн, премій у розмірі 9 437,98 грн, винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі 2 242,50 грн, які отримував ОСОБА_1 протягом 24 місяців підряд перед звільненням з військової служби; зобов`язано відповідача провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії виходячи з 80% грошового забезпечення з 01.08.2017 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 9 135 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 9 135 грн, премій у розмірі 9 437,98 грн, винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі 2 242,50 грн.
ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило позивача про те, що вказане рішення суду виконано добровільно в межах покладених судом зобов`язань, доплата пенсії за рішенням суду за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 виплачена в лютому 2018 року. Однак позивач вважає, що відповідач свідомо порушує законодавство України, оскільки рішення суду не має терміну дії, а отже припинення виплат з 01.01.2018 є свідомим невиконанням рішення суду. Виключно через свідоме і відверте порушення законодавства України посадовими особами відповідача розгляд протиправних дій і бездіяльності та відновлення порушених прав триває з 01.01.2018, у зв`язку з чим позивачу завдано моральної шкоди, яка виразилася в душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, значному погіршенні стану здоров`я, психічних розладах, приниження честі та гідності.

Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі, посилаючись на незаконність, несправедливість судового рішення, порушення норм матеріального та процесуального права при його ухваленні.
В апеляційній скарзі вказується на ігнорування районним судом ст. 56 Конституції України, що є доказом неповного з`ясування обставин, що мають значення для справи.
Заявник зазначає, що висновки районного суду є незаконними, з огляду на те, що постанова від 10.10.2018 про відкриття виконавчого провадження не була оскаржена ГУ ПФУ в Чернігівській області і є чинною, а постанова про закінчення провадження не набрала чинності і оскаржена у судовому порядку.
Вказує, що судом не виконано обов`язку застосувати Конвенцію про захист прав людини та практику Європейського суду з прав людини, практику Верховного Суду.

У відзиві на апеляційну скаргу ГУ ПФУ в Чернігівській області просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги, а рішення Деснянського районного суду від 30.09.2019 залишити без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції було повністю досліджено і вірно встановлено, що на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 у справі № 751/6283/17 відповідачем було здійснено перерахунок пенсії апелянту виходячи з 80% грошового забезпечення з 01.08.2017 з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення у розмір 9 135 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 9 135 грн, премій у розмірі 9437,98 грн, винагороди  за  тривалість  безперервної  військової  служби  у  розмірі 2 242,50 грн. Доплата пенсії за вищевказаними рішеннями суду за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 в розмірі 4 640,10 грн була виплачена апелянту в лютому 2018 року.
Проводити нарахування та виплату пенсії ОСОБА_1 відповідно до постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 Головне управління не має законних підстав, так як розмір пенсії згідно рішення суду буде менший, ніж обчислений відповідно до постанови КМУ від 21.02.2018 № 103. Рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 виконано відповідачем у спосіб, визначений чинним законодавством.
Наголошує, що заявник не довів, чим саме підтверджується факт заподіяння йому моральних чи фізичних страждань, а тому суд першої інстанції правомірно зробив висновок про відсутність доказів на підтвердження факту заподіяння апелянту моральних страждань з боку відповідача.

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, врахувавши доводи, наведені у відзиві на апеляційну скаргу, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що докази на підтвердження факту заподіяння позивачу моральних страждань з боку відповідачів відсутні.
З таким висновком районного суду погоджується апеляційний суд, оскільки він ґрунтується на матеріалах справи та відповідає вимогам чинного законодавства.

Судом у справі встановлено, що постановою Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017, справа № 751/6283/17, адміністративний позов ОСОБА_1 до ГУ ПФУ в Чернігівській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправними дії ГУ ПФУ в Чернігівській області щодо обчислення та виплати пенсії ОСОБА_1 з грошового забезпечення без урахування матеріальної допомоги на оздоровлення у розмірі 9 135 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 9 135 грн, премій у розмірі 9 437,98 грн, винагороди  за  тривалість  безперервної  військової  служби  у  розмірі 2 242,50 грн, які отримував ОСОБА_1 протягом 24 місяців підряд перед днем звільненням з військової служби. Зобов`язано ГУ ПФУ в Чернігівській області провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 пенсії виходячи з 80% грошового забезпечення з 01.08.2017, з урахуванням матеріальної допомоги на оздоровлення  у розмірі  9 135 грн  (за 2012 рік -  4 567,50 грн, за 2013 рік - 4567,50 грн), матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань  у  розмірі  9 135 грн (за 2012  рік -  4 567,50 грн, за 2013 рік - 4567,50 грн), премій у розмірі 9 437,98 грн (за грудень 2011 року - 4 567,50 грн, за грудень 2012 року - 2 927,48 грн, за квітень 2013 року - 100 грн, за грудень 2013 року - 1 843 грн), винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі 2 242,50 грн, згідно довідок про доходи Галузевого Державного архіву Мінітерства оборони України від 06.07.2017 № 179/1/7021, від 14.09.2017 № 179/1/9674 та ВЧ А 2622 від 13.01.2014 № 132/98. В решті - відмовлено. Постанова суду набрала законної сили 17.01.2018 (а.с. 8-10).
Листом від 30.01.2018 № 311/03 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило ОСОБА_1 про те, що на виконання вказаного судового рішення йому проведено перерахунок пенсії виходячи з грошового забезпечення з урахуванням грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, винагороди за тривалу безперервну службу та додаткових премій з 01.08.2017; розмір пенсії після проведення перерахунку складає з 01.08.2017 - 5 183,98 грн; різниця в пенсії за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 в розмірі 4 640,10 грн буде виплачена в лютому 2018 року; пенсія виплачується відповідно до судових рішень (а.с. 16).
12.02.2018 на виконання вказаного судового рішення Новозаводським районним судом м. Чернігова позивачу видано виконавчий лист (а.с. 97),  за яким за заявою ОСОБА_1 10.10.2018 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області відкрито виконавче провадження з виконання вказаного виконавчого листа ВП № 57402042 (а.с. 11, 72-75). 
Листом від 19.10.2018 № 12171/03 ГУ ПФУ в Чернігівській області повідомило ВПВР УДВС ГТУЮ у Чернігівській області, що на виконання постанови Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 по справі № 751/6283/17 та ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 28.12.2017 було здійснено перерахунок пенсії з урахуванням грошової допомоги для оздоровлення у розмірі 365,40 грн, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань у розмірі 365,40 грн, премії 377,52 грн, винагороди за тривалість безперервної військової служби у розмірі 89,70 грн. Середньомісячна сума додаткових видів грошового забезпечення складає 1 198,02 грн. Загальний розмір пенсії після виконання рішення суду з 01.08.2017 становить 5 183,98 грн (6 479,98 грн х 80%). Доплата пенсії за вищевказаними рішеннями суду за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 в розмірі 4 640,10 грн виплачена в лютому 2018 року. Рішення суду головним управлінням виконано добровільно в межах покладених судом зобов`язань, з урахуванням повноважень, наданих чинним законодавством. (а.с. 17, 67, 76, 86-87)
З наданих ГУ ПФУ в Чернігівській області послідуючих пояснень на вимоги державного виконавця вбачається, що на виконання вищевказаної постанови суду позивачу було здійснено перерахунок пенсії. Загальний розмір пенсії після виконання рішення суду з 01.08.2017 становив 5 183,98 грн. Доплата пенсії за період з 01.08.2018 по 31.01.2018 в розмірі 4 640,10 грн виплачена в лютому 2018 року. В подальшому Кабінетом Міністрів України 21.02.2018 прийнято постанову № 103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», на виконання якої позивачу було здійснено перерахунок пенсії з 01.01.2018 згідно довідки № 2422 від 19.03.2018 року за відповідною посадою, за нормами чинними на 01.03.2018 в розмірі 70% грошового забезпечення, а саме: посадовий оклад 9160 грн, оклад за військовим званням - 148 грн, надбавка за вислугу років 5320 грн, всього 15960 грн. Основний розмір пенсії після перерахунку становить 11172 грн, підвищення пенсії склало 5988,02 грн. відповідно до п.2 вищевказаної постанови розмір пенсії до виплати з 01.12.2018 року склав 8177 грн  99 коп., з 01.01.2019 року - 9675 грн. Отже, пенсія позивачу не зменшувалась. (а.с. 66, 68, 78, 81-85, 88-92)
02.09.2019 головним державним виконавцем ВПВР УДВС ГТУЮ в Чернігівській області Бабенком В.М. складено акт  та винесено постанову про закінчення виконавчого провадження ВП № 57402042, в яких зазначено, що рішення суду боржником виконано до відкриття виконавчого провадження. Доплата пенсії за рішенням суду за період 01.08.2017 по 31.01.2018 в розмірі 4 640,10 грн виплачена в лютому 2018 року. (а.с. 94-96).
На підтвердження доводів щодо завдання моральної шкоди позивачем надані: виписка № 15308 (з 03.09.2018 по 10.09.2018) із медичної карти стаціонарного хворого відділення мікрохірургії ока КЛПЗ «Чернігівська обласна лікарня», довідка МСЕК серії АВБ № 064326 від 09.11.2018 про встановлення позивачу третьої групи інвалідності (загальне захворювання з ураженням органів зору), виписка із медичної карти стаціонарного хворого від 22.05.2019 та консультаційні висновки спеціаліста Київської міської клінічної офтальмологічної лікарні «Центр мікрохірургії ока» від  22.05.2019 та 05.06.2019 (а.с. 12-15).

Згідно із статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до частин першої та другої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
За змістом статті 23 ЦК України розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.
Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.
Згідно із статтею 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.
Відповідно до частини першої статті 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.
Норми статей 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності держави за дії бездіяльності органів державної влади наявність вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про відшкодування шкоди.
Необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою. Наявність цих умов в межах розгляду цивільної справи має довести позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України. А суд має самостійно встановити наявність чи відсутність складу цивільного правопорушення, який є підставою для стягнення шкоди, оцінивши надані сторонами докази.
Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).
Частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Приписами ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи, крім іншого, зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст. 79, 80 ЦПК України).
Згідно приписів ст. 12, ч. 1, 5-7 ст. 81, ч. 1 ст. 89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. У противному разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.

Звертаючись до суду із даним позовом ОСОБА_1 зазначав, що він зазнав моральної шкоди, що заподіяна йому протиправними діями Головного управління Пенсійного фонду України в Чернігівській області, які встановлені у постанові Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 та тривалим невиконанням вказаного судового рішення. У позовній заяві ОСОБА_1 зазначав, що моральна шкода виразилася у душевних стражданнях, руйнуванні життєвих планів та соціальних зв`язків, значному погіршенні здоров`я, психічних розладах, приниженні честі та гідності. 
Як наголошувалось вище, необхідною умовою для притягнення держави до відповідальності за дії, бездіяльність органу державної влади у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою.
Як вбачається із матеріалів справи ОСОБА_1 звернувся до ГУ ПФУ в Чернігівській області із заявою про перерахування пенсії 07.08.2017. До суду із адміністративним позовом до відповідача про визнання дій протиправними ОСОБА_1 звернувся 21.09.2017, постанова в адміністративній справі ухвалена 28.11.2017, тобто через два місяці після звернення до суду. Вказане судове рішення виконано боржником до відкриття виконавчого провадження, доплата пенсії в розмірі 4 640,10 грн за період з 01.08.2017 по 31.01.2018 виплачена в лютому 2018 року. Отже вказаним судовим рішенням пенсійні права позивача відновлені.
Таким чином, посилання ОСОБА_1 на тривале судове провадження та тривале невиконання судового рішення не знайшли свого підтвердження в ході даного судового розгляду. 
На час розгляду даної справи постанова державного виконавця про закінчення виконавчого провадження з виконання рішення Новозавдського районного суду м. Чернігова від 28.11.2017 є чинною. Помилковим є посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що постанова про закінчення провадження не набрала чинності, оскільки оскаржена у судовому порядку, так як нормами Закону України «Про виконавче провадження» набрання чинності постановою про закінчення виконавчого провадження не пов`язано із можливістю її оскарження. 
Зважаючи на викладене не є слушними посилання заявника на необхідність врахування постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019, практики Європейського суду з прав людини, зокрема у справах «Брумареску проти Румунії»,  «Василів проти України», «Недайборщ проти Російської Федерації», «Гавриленко проти України» оскільки правовідносини у даних справах не є подібними спірним правовідносинам.
Відтак, у даній справі не встановлено заподіяння позивачу моральної шкоди, причинного зв`язку між такою шкодою та діями відповідача,. позивачем не доведено факту заподіяння йому моральної шкоди протиправними діями ГУ ПФУ в Чернігівській області, у тому числі внаслідок непроведення йому перерахунку пенсії,  що відповідно до приписів ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення районного суду - без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

                                     П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.
Рішення Деснянського районного суду м. Чернігова від 30 вересня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий                                         Судді: